| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/10286/25 Суддя (судді) першої інстанції: Олена ЛУКАШОВА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Златіна С.В., Карпушової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційних скарг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14.10.2025):
- визнати протиправним виплату Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області ОСОБА_1 основної пенсії за березень 2025 року, за квітень 2025 року в сумі 5401,19 грн;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 недоплачений розмір основної пенсії за березень, квітень 2025 року в розмірі 27597,62 грн (2*13 798,81);
- відповідно до п.1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України допустити негайне виконання рішення суду, у межах суми стягнення 13 798,81 грн, що є недоплаченим розміром пенсії за березень місяць 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в силу статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 № 1-р(ІІ)/2021 має право на одержання пенсії, як особа з інвалідністю 3 групи, у розмірі не нижчому за шести мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 №230/96-ВР.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 нарахування пенсії відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 №230/96-ВР у розмірі шести мінімальних пенсій за віком за березень та квітень 2025 року та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ОСОБА_1 звернулися із апеляційними скаргами.
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначає, що відповідно до абзацу другого резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03 квітня 2024 року у справі № 4-р(І)/2024, частина третя статті 54 Закону № 796-XII зі змінами, визнана неконституційною, утрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами, отже відтерміновано виконання цього Рішення до закінчення воєнного стану. Просить суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині, якою суд самостійно обрав спосіб захисту позивача та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в спосіб, який обрав позивач.
Зазначає, що мотивувальна частина судового рішення не містить обґрунтувань, чому суд вийшов за межі позовних вимог та самостійно визначив спосіб захисту прав позивача.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2026, від 21.01.2026 та від 03.03.2026 відкрито апеляційні провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Позивач та відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи з встановленою III групою інвалідності, що підтверджується даними з посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 27.09.2019
Позивач на час звернення до суду перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію по III групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з впливом аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до перерахунку пенсії позивача від 26.02.2025 розмір пенсії за віком становить 5401,19 грн, розмір пенсії з надбавками - 6665,48 грн.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату основного розміру пенсії у розмірі не нижчому за шість мінімальних пенсій за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що наявні підстави для застосування норми статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, яка б передбачала виплату позивачу пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Предметом цієї справи є дії відповідача щодо непроведення нарахування та виплати для позивача основної пенсії за березень, квітень 2025 року відповідно до статті 54 Закону №796-XII в редакції Закону №230/96-ВР згідно з рішеннями Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком.
Згідно вимог частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Цей Закон також гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Відповідно до статті 1 Закону №1788-XI громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 2 Закону №1788-XII, якою визначені види державних пенсій, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Правовими нормами статті 6 Закону №1788-XI передбачено, що особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Аналогічні положення щодо права вибору пенсійних виплат передбачені також і у статті 10 Закону №1058-IV.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Відносини з приводу пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, врегульовані нормами Закону №796-ХІІ.
За змістом статті 49 Закону №796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 54 Закону №796-XII (у редакції, яка діяла до 01.01.2015) передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.
В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Водночас, 28.12.2014 Верховною Радою України був прийнятий Закон України №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №76-VIII), яким текст статті 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції. Зокрема, частину 3 та 4 замінено положеннями такого змісту: "Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань". Наведені зміни набрали чинності з 01.01.2015.
Разом з тим, 07.04.2021 Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №3-333/2018 (4498/18) ухвалив рішення №1-р(ІІ)/2021, яким визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину 3 статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Тобто за результатами виконання рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України, з метою врегулювання на законодавчому рівні розмірів пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, мала прийняти не будь-який закон, а такий, що відповідає Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021.
29.06.2021 Верховною Радою України на виконання Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(II)/2021 прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" №1584-IX, який набрав чинності 01.07.2021, відповідно до якого статтю 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладено у новій редакції: "В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень.".
Як вбачається зі змісту статті 54 Закону №796-XII в редакції Закону №1584-IX визначені розміри пенсій є нижчими, аніж були в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону №230/96-ВР".
Метою Закону №796-XII, що її визначено в частині 1 статті 1 Закону №796-XII, є, зокрема, захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних із нею проблем медичного й соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території. Згідно з частиною другою статті 1 Закону №796-XII державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується, зокрема, на принципах пріоритету життя та здоров`я осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, їх соціального захисту, повного відшкодування їм шкоди.
Аналізуючи норми статті 54 Закону №796-XII в редакції Закону №230/96-ВР, суд дійшов висновку, що законодавець, враховуючи спеціальний юридичний статус осіб, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, на реалізацію статті 16 Конституції України установив у Законі №796-XII саме мінімальні розміри державної пенсії для осіб із інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, як гарантію їх соціального захисту.
У Рішенні №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 Конституційний Суд України, здійснивши порівняльний аналіз частини 4 статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР та пунктів 11, 12 Порядку №1210, дійшов висновку про те, що Кабінет Міністрів України визначив істотно менші мінімальні розміри державної пенсії особам, на яких поширюється дія статті 54 Закону №796-XII, ніж їх було гарантовано на законодавчому рівні частиною 4 статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Таким чином, суд дійшов до висновку про те, що прийняттям Закону №1584-IX не досягаються всупереч Рішенню Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2021 від 07.04.2021 мінімальні гарантії у сфері соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Крім того, у Рішенні №4-р(І)/2024 від 03.04.2024 Конституційним Судом України вказано, що на виконання імперативних вимог статей 3, 16, 50 Конституції України парламент у частині 4 статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР зазначив, що в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Проте, суд звертає увагу, що правовими нормами частини третьої статті 54 Закону №796-ХІІ врегульовано відносини саме з приводу розміру пенсій по інвалідності, призначених згідно норм статті 54 Закону №796-ХІІ особам з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою.
Зважаючи на необхідність забезпечення додержання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо всебічного та об`єктивного розгляду адміністративної справи, колегія суддів ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 серпня 2026 року витребувала у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
На виконання вимог ухвали, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надав копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Згідно із пенсійною справою, ОСОБА_2 перебувала на обліку в Головному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримувала призначену їй пенсію по інвалідності згідно Закону №1058-IV до 25.08.2025, а не пенсію по інвалідності, що настала внаслідок захворювання пов`язаного з аварією на ЧАЕС, за нормами Закону №796-XII, що підтверджується протоколами про перерахунок пенсії від 19.02.2025, 26.02.2025, копії яких надано відповідачем (зв.а.с.101, 102).
Також в матеріалах пенсійної справи міститься заява позивачки від 25.08.2025 про перехід на пенсію за іншим Законом - Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зв. а.с.103-104).
Відповідно до статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Стаття 9 Закону №1058-IV в частині першій встановлює, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При цьому, пунктом 13 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором.
В даному випадку апеляційним судом встановлено, що позивач в період до 25.08.2025 хоча і була особою з інвалідністю ІІI групи, однак перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію не по інвалідності згідно статті 54 Закону №796-ХІІ, а по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV, а тому відсутні підстави для здійснення їй перерахунку пенсії за березень та квітень 2025 року відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06.06.1996 №230/96-ВР у розмірі шести мінімальних пенсій за віком.
Матеріали справи містять докази того, що позивач із заявою про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №796-ХІІ звернулася 25.08.2025, а відтак порядок обчислення пенсії по інвалідності за Законом №796-ХІІ на позивача в березні та квітні 2025 року не поширювався.
Колегія суддів зауважує, що право на перерахунок пенсії виходячи із шести мінімальних пенсій за віком відповідно до вимог рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та згідно статтті 54 Закону № 796-XII має позивач як особа з інвалідністю ІІI групи, якій було призначено пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону № 796-XII лише з 25.08.2025.
З огляду на те, що позивач в межах спірного у цій справі періоду отримував пенсію по інвалідності, що призначена відповідно до Закону №1058-ІV, а не пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 796-XII, то відповідач не міг порушити його права на проведення перерахунку пенсії згідно зі статтею 54 Закону № 796-XII за березень та квітень 2025 року, оскільки позивач такий вид пенсії не отримував та не скористався своїм правом на його отримання.
Колегія суддів зазначає, що факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження під час вирішення даного публічно-правового спору, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не надав оцінку вищевказаним обставинам. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до хибних висновків щодо обґрунтованості позовних вимог.
З огляду на це, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо безпідставності виходу за межі позовних вимог судом першої інстанції колегія суддів не приймає до уваги та не надає їм оцінку з підстав викладених вище.
Відповідно до вимог п. 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №620/10286/25 - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді С.В.Златін

О.В.Карпушова