| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/57296/24 Суддя (судді) першої інстанції: Щавінський В.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Єгорової Н.М.,
суддів - Аліменка В.О., Безименної Н.В.,
при секретарі - Олешко М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2024 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, яким просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28 травня 2024 року №4587424024 та №4686624024.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Апелянт зазначив про те, що позивач не підтвердила належними первинними документами, що отримані кошти не є її власним доходом, а лише коштами комітентів, які підлягали подальшому перерахуванню, у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно визнано такі кошти доходом позивача, що призвело до заниження бази оподаткування.
Додатково зазначив про те, що позивачем проведено розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 4 481 291,97 грн, що не враховано судом першої інстанції. 
Позивач подала до суду відзив, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки наданими первинними документами підтверджується обсяг її доходу, водночас контролюючий орган не навів жодних обставин і не надав жодних доказів того, що надані позивачем документи містять інформацію, що не відповідає дійсності.
Звернула увагу суду на те що її дохід відповідає задекларовану та становив: у 2018 році - 347 792,00 грн; у 2019 році - 946157,44 грн; у 2020 році - 970 259,08 грн; у 2021 році 1 459 140,21 грн; у 2022 році - 3 636 498,25 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом першої інстанції, та вбачається з матеріалів справи Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 01 грудня 2023 року №6017-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 за результатами якої складено акт перевірки від 19 січня 2024 року №4014/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 , яким встановлено наступні порушення: 
- пп. 49.18.2 п. 19.18 ст. 49 та п.п. 96 п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України в результаті несвоєчасного подання податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи за вересень 2022 року;
- п. 292.1 ст. 292 ПК України в результаті заниження суми єдиного податку від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 245 783,95 грн, в т.ч. по періодах: за 2018 рік - 17 537,84 грн; за 2019 рік - 1 000,00 грн; за 2021 рік - 175 616,92 грн; за 2022 рік - 51 629,19 грн;
- п. 295.3 ст. 295 ПК України порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку за липень, серпень 2022 року на загальну суму 3203,16 грн;
- п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасна сплата нарахованих сум єдиного внеску який нараховується з заробітної плати станом на квітень 2019 року в сумі 182,69 грн;
- п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 4 481 292,11 грн в тому числі по періодах: за 2019 рік у сумі 2 256 058,00 грн; за 2020 рік у сумі 2 225 234,11 грн;
- пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 ПК України - неподання до податкового органу за місцем реєстрації за 208, 2019, 2020 роки повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП.
12 лютого 2024 року позивачем подано до Головного управління ДПС у м. Києві заперечення до акту перевірки від 19 січня 2024 року №4014/Ж5/26-15-24-02-04/3532403827 з копіями документів в кількості 99 додатків.
Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі заперечень ОСОБА_1 від 12 лютого 2024 року та наказу від 27 лютого2024 року №1165-п проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого за період з 27 вересня 2018 року по 16 червня 2023 року та дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27 вересня 2018 року по 16 червня 2023 року.
За результатами перевірки складено акт від 19 квітня 2024 року №33542/Ж5/26-15-24-02-04/3532403827, яким встановлено наступні порушення: 
- пп. 49.18.2 п. 19.18 ст. 49 та п.п. 96 п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України в результаті несвоєчасного подання податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи за вересень 2022 року;
- п. 292.1 ст. 292 ПК України в результаті заниження суми єдиного податку від здійснення підприємницької діяльності у розмірі 358 436,10 грн, в тому числі по періодах: за 2018 рік - 17 537,84 грн; за 2019 рік - 91 543,39 грн; за 2020 рік - 34 820,38 грн; за 2021 рік - 162 515,64 грн; за 2022 рік - 51 688,85 грн;
- п. 295.3 ст. 295 ПК України порушення термінів сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку за липень, серпень 2022 року на загальну суму 3203,16 грн;
- п. 8 ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасна сплата нарахованих сум єдиного внеску який нараховується з заробітної плати станом на квітень 2019 року в сумі 182,69 грн;
- п. 1 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" проведення розрахункових операцій без застосування реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 4 481 291,97 грн в тому числі по періодах: за 2019 рік у сумі 2 814 625,30 грн; за 2020 рік у сумі 1 666 666,67 грн;
- пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 ПК України - неподання до податкового органу за місцем реєстрації за 208, 2019, 2020 роки повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою №20-ОПП.
На підставі акту перевірки від 19 квітня 2024 року №33542/Ж5/26-15-24-02-04/3532403827 Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 28 травня 2024 року:
- №4587424024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на суму 448 045,13 грн, а саме за основним зобов`язанням 358 436,10 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 89609,03 грн;
- №4686624024, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 4 481 291,97 грн.
Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач звернулась до суду з позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доходом позивача у даному випадку виступала комісійна винагорода, а не сума коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок, як вважав відповідач, у зв`язку з чим останнім допущено методологічну помилку при обрахунку бази оподаткування, що призвело до помилкових висновків при визначені отриманого доходу. Крім того, контролюючим органом завищено розміру штрафної санкції, що є самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України).
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення агентськими договорами.
Відповідно до п. 291.3 ст. 293 ПК України фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо відповідає встановленим вимогам та в установленому порядку реєструється платником єдиного податку.
Згідно з п. 292.16 ст. 292 ПК України право на застосування спрощеної системи оподаткування в наступному календарному році мають платники єдиного податку за умови не перевищення протягом календарного року обсягу доходу, встановленого для відповідної групи платників єдиного податку.
Зазначене узгоджується з положеннями п. 292.14 ст. 292 ПК України, за якими визначення доходу здійснюється, в тому числі, для надання права суб`єкту господарювання зареєструватися платником єдиного податку та/або перебувати на спрощеній системі оподаткування.
Відповідно до пп. 2 п. 293.4 ст. 293 ПК України ставка єдиного податку встановлюється для платників єдиного податку першої - третьої групи (фізичні особи - підприємці) у розмірі 15 відсотків: до доходу, отриманого від провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку, віднесеного до першої або другої групи.
Пунктом 292.1 ст. 292 ПК України встановлено, що доходом платника єдиного податку є для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.
Підпунктом 14.1.202 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Положеннями п. 292.4 ст. 292 ПК України передбачено, що у разі надання послуг, виконання робіт за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування або за агентськими договорами доходом є сума отриманої винагороди повіреного (агента).
З аналізу наведених норм вбачається, що операції з отримання позивачем від комітента грошових коштів для передачі цих коштів продавцю в якості оплати за придбаний позивачем за дорученням і за рахунок комітента товар не є операціями з реалізації товару, внаслідок якої позивачем отримується доход.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 20 червня 2024 року у справі №300/2868/22 доходом комісіонера є не вся виручка, яка надходить фізичній особі-підприємцю від продажу товару, а лише сума комісійної винагороди, яка належить йому по праву згідно з договором комісії.
Разом з тим, у вказаній справі Верховний Суд наголосив, що судами першої та апеляційної інстанції не було надано належної оцінки актам звірки взаєморозрахунків, звітів комісіонера про реалізацію товару, актам приймання-передачі наданих послуг до договору комісії в контексті відсутності у позивача кредиторської заборгованості та повного перерахування коштів за реалізований товар.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-ХІV.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зазначеної статті передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, право на відображення господарських операцій в бухгалтерському обліку виникає лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, а первинна документація є відображенням такої операції.
Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно з ст. 44 ПК України та ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
Як вбачається з матеріалів справи з 27 вересня 2018 року по 16 червня 2023 року позивач була зареєстрована як фізична особа підприємець та перебувала на обліку в ДПІ у Оболонському районі Головного управління ДПС у м. Києві, основний вид діяльності - роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах, інші види господарської діяльності: діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами.
Судом першої інстанції встановлено, що у спірний період з 27 вересня 2018 року по 16 червня 2023 року, позивач здійснювала реалізацію ювелірних виробів - як тих, які належали їй особисто, так і тих, які належали третім особам, водночас ювелірні вироби передавались третіми особами позивачу для реалізації на підставі договорів комісії. 
Так у період з 27 вересня 2018 року по 16 червня 2023 року позивачем укладено договори комісії з рядом суб`єктів господарювання, зокрема: 
- ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) договір комісії від 28 вересня 2018 року №БКО-1; 
- ФОП ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) договір комісії від 28 вересня 2018 року №БКО-2; 
- ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) договір комісії від 28 вересня 2018 року №БКО-3; 
- ТОВ "Столична Ювелірна Фабрика" (ЄДРПОУ 42937558) договір комісії від 21 грудня 2020 року №2-БКО; 
- ТОВ "Бергрін Груп" (ЄДРПОУ 43964933) договір комісії від 15 березня 2021 року №4- БКО; 
- ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) договір комісії від 06 травня 2021 року №БІ-2-БКО; 
- ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_6 ) договір комісії від 07 травня 2021 року №БІ-1-БКО; 
- ФОП ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_7 ) договір комісії від 13 травня 2021 року №БІ-3-БКО; 
- ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_8 ) договір комісії від 27 травня 2021 року №БІ-6-БКО; 
- ФОП ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_9 ) договір комісії від 03 червня 2021 року №БІ-4-БКО; 
- ФОП ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_10 ) договір комісії від 07 червня 2021 року №БІ-5-БКО; 
- ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_11 ) договір комісії від 14 червня 2021 року №2К-БКО; 
- ФОП ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_12 ) договір комісії від 14 червня 2021 року №БІ-7-БКО; 
- ФОП ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_13 ) договір комісії від 17 червня 2021 року №БІ-7-БКО; 
- ТОВ "Шейнез Прайм" (ЄДРПОУ 44324424) договір комісії від 18 червня 2021 року №ШП-ЗК; 
- ТОВ "Торговий Дім "Монарх." (ЄДРПОУ 44290139) договір комісії від 21 червня 2021 року №МН-3К; 
- ТОВ "Торговий Дім "КАРАТ." (ЄДРПОУ 44253228) договір комісії від 01 липня 2021 року №КТ-3К; 
- ФОП ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_14 ) договір комісії від 10 листопада 2021 року №БІ-8-БКО; 
- ТОВ "Саренд Торг" (ЄДРПОУ 44170938) договір комісії від 22 листопада 2021 року №СТ-3- К; 
- ФОП ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_15 ) договір комісії від 22 грудня 2021 року №БІ-11-БКО;
- ФОП ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_16 ) договір комісії від 23 грудня 2021 року №БІ-12-БКО; 
- ФОП ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_11 ) договір комісії від 28 грудня 2021 року №БІ-9-БКО; 
- ФОП ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_17 ) договір комісії від 12 січня 2022 року №БІ-10-БКО.
Відповідно до змісту вказаних договорів їх предметом було вчинення юридично значимих дій, в тому числі: здійснення правочинів щодо купівлі-продажу продукції, що належить Комітенту (Товару) фізичним та/або юридичним особам в роздріб або оптом за вибором Комісіонера; оформлення і підписання інших необхідних для здійснення продажу документів в інтересах Комітента, а також дії в інтересах Комітента перед третіми особами; зберігання Товару в належних умовах до моменту реалізації (передачі) третім особам або до повернення Комітенту; вжиття заходів щодо просування Товару на ринку споживчих товарів (на підставі окремої вимоги/запиту/Комітента); надання звітності та аналітичної інформацію щодо стану реалізації Товару (за запитом Комітента) (п. 1.2 договорів комісії).
Загальна кількість, найменування та інші характеристики Товару визначалися в Акті приймання-передачі Товару на комісію, який є невід`ємною частиною договору комісії. Право власності на Товар належало Комітенту та переходило від Комітента до - Покупців з моменту їх продажу (реалізації) Комісіонером (п.п. 1.2, 1.3 договорів комісії).
Реалізація (продаж) Товару Покупцям здійснювалася за ціною на розсуд Комісіонера, але яка не може бути меншою від ціни Товару, зазначеної Комітентом в супровідних документах, з наступним перерахуванням Комітенту ціни за Товар, визначеної в супровідних документах; у разі реалізації (продажу) Товару за ціною меншою ніж зазначена в супровідних документах, Комісіонер був зобов`язаний відшкодувати таку різницю Комітенту за власний рахунок, незважаючи на інші умови цього Договору (п.п. 3.1, 3.2 договір комісії).
Виплата комісійної винагороди підлягала утриманню Комісіонером із коштів, які надійшли на розрахунковий рахунок Комісіонера, та є різницею між вартістю проданого товару та вартістю товару переданого на комісію згідно Акту прийому-передачі. Комісійна винагорода підлягала зарахованню в дохід Комісіонера один раз в квартал згідно звітів (п. 3.3 договорів комісії).
Також судом першої інстанції встановлено, що в період з 27 вересня 2018 року по 16 червня 2023 року, позивачем укладено договори комісії з рядом суб`єктів господарювання за якими остання виступила комітентом, а саме: 
- ФОП ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_18 ) договір комісії від 11 січня 2022 року №2; 
- ФОП ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_19 ) договір комісії від 14 січня 2022 року №2; 
- ФОП ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_20 ) договір комісії від 27 січня 2022 року №6.
Грошові кошти отримані ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_18 , ФОП ОСОБА_19 та ФОП ОСОБА_20 за договорами комісії віднесені до суми доходу у відповідному періоді, що підтверджується первинними документами наявними в матеріалах справи.
Згідно з актом перевірки від 19 квітня 2024 року №33542/Ж5/26-15-24-02-04/ НОМЕР_1 , контролюючим органом при обрахунку доходу враховано наступні первинні документи:
- договір комісії від 12 лютого 2019 року №БКО-4, укладений з ФОП ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_21 ); звіт комісіонера від 02 липня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 358 595,73 грн, сума комісійної винагороди - 143 438,29 грн; 
- договір комісії від 06 березня 2019 року №БКО-5, укладений з ФОП ОСОБА_22 (РНОКПП НОМЕР_22 ); звіт комісіонера від 10 вересня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 500 000,00 грн, сума комісійної винагороди - 200 000,00 грн;
- договір комісії від 21 квітня 2019 року №БКО-6, укладений з ФОП ОСОБА_23 (РНОКПП НОМЕР_23 ); звіт комісіонера від 23 серпня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 106 250,00 грн, сума комісійної винагороди - 42 499,99 грн; 
- договір комісії від 04 липня 2019 року №БКО-7, укладений з ФОП ОСОБА_24 (РНОКПП НОМЕР_24 ); звіт комісіонера від 15 вересня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 416 666,67 грн, сума комісійної винагороди - 166 666,67 грн; 
- договір комісії від 06 вересня 2019 року №СЮФ-06/09/2019-ОКО-2, укладений з ТОВ "СЮФ" (ЄДРПОУ 40938832); звіт комісіонера від 09 вересня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 56 363,64 грн, сума комісійної винагороди - 25 383,64 грн; звіт комісіонера від 20 грудня 2019 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 818 181,82 грн, сума комісійної винагороди - 366 188,84 грн; 
- договір комісії від 20 лютого 2020 року №БКО-7, укладений з ФОП ОСОБА_25 (РНОКПП НОМЕР_25 ); звіт комісіонера від 25 травня 2020 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 819 672,13 грн., сума комісійної винагороди - 369 672,13 грн; 
- договір комісії від 10 квітня 2020 року №БКО-8, укладений з ФОП ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_26 ); звіт комісіонера від 18 серпня 2020 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 846 994,54 грн., сума комісійної винагороди - 381 994,54 грн; 
- договір комісії від 08 червня 2020 року №БКО-9, укладений з ФОП ОСОБА_27 (РНОКПП НОМЕР_27 ); звіт комісіонера від 16 вересня 2020 року, відповідно до якого загальна вартість реалізованого товару попередньо визначено в сумі 558 567,44 грн., сума комісійної винагороди - 218 592,41 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно банківської виписки, що надавалась під час перевірки, що не заперечується сторонами, відсутні будь-які дані про рух грошових коштів на виконання зазначених договорів. 
В судовому засіданні 05 серпня 2026 року з урахуванням висновків Верховного Суду викладених у постанові від 20 червня 2024 року у справі №300/2868/22 колегією суддів зобов`язано представника позивача надати до суду докази відсутності у позивача кредиторської заборгованості та перерахування коштів за реалізований товар.
03 вересня 2026 року представником позивача через систему "Електронний суд" подано письмові пояснення відповідно до яких останній зазначив про надання контролюючому органу первинних документів у повному обсязі, водночас кошти отримані комісіонером від реалізації товару і не перераховані комітенту, трансформуються у зобов`язальне правовідношення, а тому будь-які зміни у власному капіталі комісіонера не відбуваються.
Отже враховуючи встановлені обставини, позивачем не було надано контролюючому органу та суду належні докази на підтвердження відсутності кредиторської заборгованості та перерахування коштів за реалізований товар відповідно до умов договорів, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень у зв`язку з невірним розрахунком бази оподаткування.
Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи. 
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18 червня 2025 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Повне рішення складено "10" вересня 2026 року.