Справа № 396/858/26
Провадження № 2/396/1050/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

30.06.2026 року м. Новоукраїнка 
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Цесельської О.С., 
за участю секретаря судового засідання: Луценко Ю. В.
розглянувши відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №396/858/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» вернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивований тим, що 22.01.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №22.01.2024 - 100001461, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 9 000,00 гривень, строком на 28 днів, процентна ставка - фіксована незмінна 1,35 % за 1 день користування кредитом. Денна процентна ставка - 1,62%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту. Неустойка - 90,00 грн. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 12 402,01 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 650,00 гривень, по процентам - 3 402,01 гривень, комісії - 1 350,00 грн.
Натомість, відповідач добровільно відмовляється сплатити суму заборгованості, а тому представник позивача звернулася із позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку.
Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 28.04.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами. 
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовних вимогах просила проводити розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, проте на адресу суду повернувся конверт із вкладенням з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Відзив до суду не надходив.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 22.01.2024 року між ТзОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) №22.01.2024 - 100001461, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 9 000,00 гривень, строком на 28 днів, процентна ставка - фіксована незмінна 1,35 % за 1 день користування кредитом. Денна процентна ставка - 1,62%. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту. Неустойка - 90,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. У свою чергу, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку із чим, станом на час звернення з позовом, виникла заборгованість у розмірі 59760 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту 12 402,01 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7 650,00 гривень, по процентам - 3 402,01 гривень, комісії - 1 350,00 грн.
Кредитні кошти було перераховано відповідачу за реквізитами електронного платіжного засобу, що були вказані нею у Заявці, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти).
Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням електронного підпису відповідачки одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту.
Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Разом з тим, суд звертає увагу, що ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачу кредит на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Отже, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надав відповідачу на номер картки № НОМЕР_1 кредитні кошти згідно договору кредиту №22.01.2024 - 100001461.
Проте, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконує, в результаті чого утворилась заборгованість, яка підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості, у розмірі 12 402,01 грн., з яких: 7 650,00 грн. - основний борг; 3 402,01 – проценти; 1 350,00 грн. – комісія.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Устатті 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3Закону України «Про електронну комерцію»).
Договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Так, на підтвердження існування договірних відносин позивачем по справі було надано кредитний договір №22.01.2024 - 100001461, паспорт споживчого кредиту, примірні пропозиціі про укладення договору (оферти) до кредитного договору. Усі документи підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відтак, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
Таким чином, стороною позивача доведено, укладення кредитного договору між сторонами. Однак, в порушення умов договору позики, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подано, тому є підстави для стягнення з ОСОБА_1 основного боргу в розмірі 7 650,00 грн.
Разом з тим, частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, з відповідача на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» також необхідно стягнути 3 402,01 грн. процентів, які нараховані в межах строку кредитування.
Крім того, позивач прохав стягнути з відповідача 1 350,00 грн. комісії, пов`язаною з наданням кредиту за зазначеним кредитним договором.
Але суд приходить до висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
При визначенні підстав та порядку нарахування комісії, потрібно керуватися положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», якими кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
У зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечитьЗакону України «Про споживче кредитування».
Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З огляду на зміст приписів частин 1 та 2 статті 228 ЦК України умова кредитного договору про додаткову сплату позичальником на користь кредитора під час надання кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною. В договорі встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія має сплачуватись позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій в якості послуг на користь позичальника, матеріали справи не містять, і тому ця умова є нікчемною умовою договору, внаслідок чого сума нарахованої комісії не може бути стягнута на вимогу кредитора з позичальника.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року по справі №6-2071цс16, та висновками Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2019 року, зроблених під час розгляду справи 666/4957/15-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року при розгляді справи №363/1834/17, де визначено, що комісія, яка нараховується банком є послугою з обслуговування кредиту, а тому не підлягає стягненню на користь кредитора при наданні позичальнику коштів на придбання споживчої продукції.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
За наведених обставин вимога про стягнення 1 350,00 грн. комісії (пов`язаної з наданням кредиту), яка хоча і погоджена з позичальником, але за своєю нікчемністю не підлягає задоволенню.
Суд встановив, що в порушення умов кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована, на час розгляду справи відповідних доказів сплати боргу не подав, тому є підстави для часткового задоволення позову в розмірі 11 052,01 грн. (основний борг та проценти).
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2 372 грн. 46 коп. (11 052,01 х 100 : 12 402,01 = 89,11 %, 2662,40 х 89,11 % = 2 372 грн. 46 коп.).
Керуючись ст. ст. 526, 549-552, 1054 ЦК України та ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №22.01.2024-100001451 від 22.01.2024 р. у розмірі 11 052,01 гривень, з яких: 7 650,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 3 402,01 гривень заборгованість за процентами та 2 372,46 грн. витрат по сплаті судового збору.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його підписання до Кропивницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 09.07.2026 року.

Суддя:     О. С. Цесельська