ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

31 липня 2026 року   місто Чернівці справа №716/1176/25
провадження №22-ц/822/1582/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.,
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Вайновська О.Є.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог та рух справи 
У червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації в розмірі 752 914,00 грн. від продажу спільного майна подружжя – автомобіля PORSCHE модель PANAMERA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2014 року випуску вартістю 1505828,00 грн.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (том 1 а.с.169-170).

25 лютого 2026 року представник відповідачки адвокат Поляк М.В. звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи в загальному розмірі 23200 грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн, витрат пов`язаних з залученням експерта в розмірі 11200,00 грн. (том 1 а.с.173-174). 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Морозова Оксана Володимирівна, залишено без задоволення. Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2026 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції в розмірі 6 000 гривень.
15 червня 2026 року до суду першої інстанції надійшли заперечення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Морозова О.В., про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу відповідачки в розмірі 12000,00 грн, оскільки залишення позову без розгляду відбулося не внаслідок необґрунтованих дій позивача, як то зазначено у ч.5 ст.142 ЦПК України. Крім того, вважали розмір витрат відповідачки на професійну правничу допомогу неспівмірним складності справи, обсягу наданих адвокатом Поляк М.В. послуг та явно завищеним.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, що оскаржується
Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2026 року клопотання – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн, витрати пов`язані із залученням експерта при проведенні додаткової транспортно-товарознавчої експертизи №04-01-26 від 22.01.2026 в розмірі 11200,00 грн, а всього 19200 (дев`ятнадцять тисяч двісті) гривень.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Морозова О.В. спрямувала засобами поштового зв`язку 29 червня 2026 року апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду. 
Вважає дану ухвалу незаконною, необґрунтованою та винесеною із порушенням норм матеріального права, без належного встановлення і врахування усіх обставин по даній цивільній справі, зокрема підстав за яких сторона відповідача передчасно звернулась до судового експерта та отримала висновок додаткової транспортно-товарознавчої експертизи, вартість складення якого покладено на ОСОБА_1 .
Отже, задовольняючи клопотання відповідача про стягнення із апелянта судових витрат пов`язаних із залученням експерта в розмірі 11200, 00 грн., суд першої інстанції безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок відшкодувати відповідачу понесені нею витрати на проведення експертизи, так як будь-яких правових підстав для проведення у справі повторної експертизи та її доцільності не було, оскільки суд першої інстанції не дослідив наданий ОСОБА_1 висновок експерта, який фактично було визнано Чернівецьким апеляційним судом в постанові від 03 грудня 2025 року повним та законним, а наданий відповідачем додатковий висновок експерта не був врахований як доказ по справі.
Також, ОСОБА_1 вважає, що призначений судом першої інстанції розмір судових витрат на правничу допомогу, який останній повинен компенсувати відповідачу в розмірі 8000, 00 грн., є завищеним, не співмірним із складністю справи та часом витраченим адвокатом на виконання взятих на себе зобов`язань.
Просила скасувати ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2026 року та відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_1 на її користь судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Поляк М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Вказала, що ухвала суду є законною та обґрунтованою.
Вказала, що ОСОБА_2 понесла судові витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Мотивувальна частина 

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Враховуючи, що предметом перегляду у даній справі є ухвала суду щодо стягнення судових витрат, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.
Суд першої інстанції задовольняючи заяву відповідачки про стягнення судових витрат частково, вказав, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації залишено без розгляду з підстав визначених у п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, тобто через повторну неявку в судове засідання позивача (чи його представника), а тому правові підстави для відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи є обґрунтованими, адже відповідачка в ході розгляду справи реалізовувала свої процесуальні права мати представника, на подання доказів, а також засади цивільного судочинства такі як змагальність, диспозитивність. А тому, суд прийшов до висновку, що з позивача слід стягнути на користь відповідачки судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи №04-01-26 від 22 січня 2026 року у розмірі 11200,00 грн; заяву про витрати на професійну правничу допомогу задовольнити частково в розмірі 8000,00 грн.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін, диспозитивність, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (статті 141, 142 ГПК України).
Наведені етапи відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є загальними, тобто як для розподілу судових втрат згідно зі статтею 141 ЦПК України, так і статтею 142 ЦПК України. Іншого процесуальний закон не передбачає.
Згідно з частинами першою та другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Разом з тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, актів виконаних робіт тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (рішення Європейського суду з прав людини від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03).
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні».
У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат
є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:
– право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19);
– процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою – до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, пункт 20 постанови від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21);
– правила подання до закінчення судових дебатів доказів у справі на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 620/2936/20).
У додатковій постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 910/9111/17 зазначено, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції – до прийняття постанови у справі.
Відповідно, якщо учасник справи до закінчення судових дебатів не заявив клопотання про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, суд не має підстав для розгляду питання про розподіл здійснених учасником витрат на професійну правничу допомогу (постанова Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 927/26/18).
Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 643/3720/15 (провадження № 61-18762св19) вказав, що, враховуючи відсутність у матеріалах справи попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які особа понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, відсутність у заяві переліку витрат, про відшкодування яких йдеться, незаявлення до закінчення судових дебатів про відшкодування судових витрат та неподання особою заяви про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відшкодування витрат.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зробила висновок про те, що законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду.
У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 161/5317/18 зазначено, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.
Згідно частини 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу (частини 5, 6 ст.142 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Якщо справа розглядається в суді касаційної інстанції першою заявою по суті особи, яка не зверталася із касаційною скаргою є відзив на касаційну скаргу.
З матеріалів даної справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації у червні 2025 року.
Відповідачку ОСОБА_2 в суді першої інстанції представляла адвокат Бабійчук А.С. на підставі ордеру серії СЕ №1117981 від 06 серпня 2025 року, яка вступила у справу 06 серпня 2025 року.
Жодних клопотань щодо стягнення судових витрат до суду першої інстанції адвокатом Бабійчук А.С. в інтересах ОСОБА_2 до суду першої інстанції не подавались.
14 листопада 2025 року до суду першої інстанції адвокатом Поляк М.В. подано клопотання про вступ у справу в якості представника відповідачки Мельничук С.С. на підставі ордеру серії СЕ №1126006 від 14 листопада 2025 року (том 1 а.с.105).
17 грудня 2025 року адвокатом Поляк М.В. подано до суду першої інстанції клопотання про призначення експертизи.
27 січня 2026 року адвокатом Поляк М.В. подано до суду першої інстанції клопотання з проханням закрити підготовче провадження у справі, з урахуванням того, що всі процесуальні документи по справі подані (том 1 а.с.153).
27 січня 2026 року ухвалою суду закрито підтовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
19 лютого 2026 року згідно протоколу судового засідання, адвокат Поляк М.В. заявила в судовому засіданні клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.
19 лютого 2026 року ухвалою суду залишено позов без розгляду.
25 лютого 2026 року адвокат Поляк М.В. звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про стягнення судових витрат, до якого прилучила договір про надання правничої допомоги №232/25 від 13 листопада 2025 року, три квитанції до прибуткового касового ордеру.
Заява про стягнення судових витрат є заявою з процесуальних питань.
Тому подання учасником справи заяви про стягнення судових витрат потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.
Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено, - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).
Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.
Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).
Відповідно до частини сьомої статті 43 ЦПК України у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.
Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.
Відомості про реєстрацію позивача Мельничука І.А. в підсистемі Електронний суд відсутні.
Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, у тому числі, в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Згідно із частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.
Подібні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 463/12950/21 (провадження № 61-403св23), додатковій постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 750/14000/21 (провадження № 61-10397св23).
Заявник ОСОБА_3 подаючи до суду першої інстанції клопотання про стягнення судових витрат не додала доказів направлення (надання) іншим учасникам справи копії клопотання про стягнення судових витрат.
Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів, що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2022 року у справі №725/1301/21 (провадження № 61-20691св21) зазначив, що, встановивши порушення позивачем установленого процесуальним законом порядку пред`явлення до відшкодування витрат на правничу допомогу, а саме ненаправлення позивачем на адреси інших учасників справи документів, які підтверджують понесені витрати на правничу допомогу, що позбавило відповідачів можливості подати до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, суд обґрунтовано повернув без розгляду клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Подібна практика вирішення заяв про ухвалення додаткового рішення, до яких заявники не додали доказів надіслання (ненадання) іншим учасникам такої заяви з доданими до неї додатками, сформована Верховним Судом і в ухвалах від 25 лютого 2021 року у справі № 906/977/19, від 06 квітня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 16 січня 2023 року у справі № 640/23065/14 (провадження № 61-1456ск21), від 02 лютого 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), від 27 березня 2023 року у справі № 756/820/20 (провадження № 61-8952св22), від 18 вересня 2024 року у справі № 367/7692/17(провадження № 61-2832св22) на стадії касаційного розгляду справи.
Також вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 626/133/21 (провадження № 61-11044св22), від 28 червня 2023 року у справі № 132/892/16-ц (провадження № 61-9297св22), додатковій постанові від 31 січня 2024 року у справі № 750/14000/21 (провадження № 61-10397св23).
Аналізуючи викладене, ОСОБА_3 не надала доказів відправлення вказаного клопотання іншим учасникам справи, що є порушенням вимог ст.183 ЦПК України, однак вказане не призвело до порушення прав позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачкою 15 червня 2026 року подано до суду першої інстанції заперечення на клопотання про стягнення судових витрат.
А тому, апеляційний суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування правил частини четвертої статті 183 ЦПК України.

Разом з тим, відповідачем та її представниками протягом всього розгляду справи не подано до суду першої інстанції попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу, що ані відповідачка ОСОБА_2 , ані її представники адвокати Бабічук А.С. та Поляк М.В. протягом розгляду даної справи у суді першої інстанції не зазначали попереднього (орієнтовного) розрахунку сум витрат на правничу допомогу, які понесла відповідачка, або які остання очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема в суді першої інстанції, не зазначила про намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, а також про намір подати докази на підтвердження судових витрат після ухвалення судового рішення, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Поляк М.В., про стягнення судових витрат.
За загальним правилом, питання про стягнення таких витрат має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви про це до закінчення судових дебатів.
Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, а отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).
Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, слід зазначити, що вказівку у частині восьмій статті 141 ЦПК України на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину, а як останній етап перед ухваленням судового рішення за наслідками розгляду справи, коли сторона може заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 947/2075/21.
Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати.
До подібних правових висновків неодноразово доходив Верховний Суд у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21, від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22; в ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі № 340/2823/21; постановах Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 160/16902/20, від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21.
Вказані вимоги застосовуються і до компенсації здійснених витрат передбачених частино 5 статті 142 ЦПК України. 
До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд в ухвалі від 27 квітня 2026 року у справі № 553/5143/22.
Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а тому ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу слід скасувати, в задоволенні заяви про стягнення судових витрат слід відмовити. 
Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17 червня 2026 року – скасувати та постановити нове рішення.
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Поляк Марія Володимирівна, про стягнення судових витрат – відмовити. 
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена судом 31 липня 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак