ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 липня 2026 року м. Житомир справа №240/12762/24
категорія 102090000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24;
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області прийняти її декларацію про відмову від іноземного громадянства від 18.03.2024 і видати їй паспорт громадянина України.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що на підставі рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 05.01.2022 вона відповідно до ст. 8 Закону України від 18.01.2001 № 2235-III "Про громадянство України" набула громадянства України та отримала тимчасове посвідчення від 10.01.2022 № НОМЕР_1 . Одночасно із заявою про набуття громадянства нею було подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, а саме громадянство Російської Федерації, протягом двох років з моменту набуття громадянства України та подати до органу, що видав тимчасове посвідчення, документ про припинення громадянства іноземної держави, виданий уповноваженим на те органом цієї держави. Вказує, що з метою виконання взятих на себе зобов`язань з припинення громадянства Російської Федерації, вона 26.08.2023 через сайт посольства Російської Федерації подала в електронній формі заяву (реєстраційний номер 700253249) про вихід із громадянства. Водночас, у визначений статтею 35 Федерального закону від 31.05.2002 №62-ФЗ "Про громадянство Російської Федерації" шестимісячний строк, який закінчився 26.02.2024, вказана заява розглянута не була. У зв`язку із цим, 18.03.2024 вона подала до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області декларацію про відмову від іноземного громадянства. Однак, рішенням Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24 їй було відмовлено у прийнятті цієї декларації через неподання документу про припинення іноземного громадянства у порядку встановленому законом, а саме у визначений двохрічний строк з моменту реєстрації громадянином України, який для неї сплив 05.01.2024. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки вона з незалежних від неї причин не отримала документу про припинення громадянства Російської Федерації, хоча й вживала всі можливі та залежні від неї заходи для його отримання. Також позивач звертає увагу, що поважною причиною неотримання документа про припинення іноземного громадянства, яка надає особі право замість надання документа про припинення іноземного громадянства іншої держави подати декларацію про відмову від іноземного громадянства є невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства, документа про припинення громадянства у встановлений законодавством іноземної держави строк. Відтак, звернення із декларацію про відмову від іноземного громадянства стало для неї можливим тільки після закінчення передбаченого статтею 35 Федерального закону від 31.05.2002 №62-ФЗ "Про громадянство Російської Федерації" шестимісячного строку для розгляду Російською Федерацією її заяви від 26.08.2023 про вихід із громадянства, тобто після 26.02.2024. З огляду на зазначені обставини, ОСОБА_1 вважає рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24 протиправним, а тому вона звернулась з даним позовом до суду.
Ухвалою суду провадження у даній справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області подало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти заявлених позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію відповідач зазначив, що іноземці, які реєструються громадянами України, та які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства. Таким чином, можливості реалізації особою права на подання декларації передує встановлення наявності незалежних від іноземці причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства. Разом з тим, ОСОБА_1 не надала жодного доказу, який би свідчив як про існування вищезгаданих незалежним причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, так і про вжиття нею всіх можливих заходів щодо виконання взятого нею зобов`язання про припинення іноземного громадянства, спрямованих на отримання документа про припинення іноземного громадянства. З документів, додатних до позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просто дочекалась спливу шестимісячного строку з дня подачі заяви до посольства Російської Федерації в Республіці Молдова і звернулась до суду з вимогою про зобов`язання прийняти її декларацію про відмову від іноземного громадянства, не вживши при цьому жодних заходів, спрямованих на отримання документа про припинення іноземного громадянства. Строк реалізації ОСОБА_1 зобов`язання розпочався 05.01.2022, однак заява про вихід з громадянства Російської Федерації була подана нею та зареєстрована у посольстві Російської Федерації в Республіці Молдова 26.08.2023 №700253249. Вказане, на переконання відповідача, свідчить про пасивність самої позивачки в частині виконання зобов`язання про вихід з іноземного громадянства, оскільки 1,5 роки (із встановленим законодавцем 2 років) відповідні заходи нею не вживались. Крім того, з моменту подання вищезазначеної заяви від 26.08.2023 №700253249 ОСОБА_1 не вчинялись жодні дії, спрямовані на тримання документа про припинення іноземного громадянства, про що свідчить відсутність будь-яких доказів з цього приводу у матеріалах справи. Також Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області зауважило, що декларацію про відмову від іноземного громадянства ОСОБА_1 подала після спливу дворічного строку, а тому правові підстави для прийняття такої декларації відсутні. З огляду на це Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області просило відмовити в задоволенні заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. 
Крім того, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області подало до суду додаткові пояснення, в яких наголошувало на тому що відповідно до пункту 5 розділу ІІ Закону України від 20.08.2024 №3897-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України" громадяни Російської Федерації, які в період з 24.02.2020 набули громадянство України відповідно до Закону України "Про громадянство України" і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив. Вказані правові норми щодо обов`язку подати документ про припинення іноземного громадянства протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану розповсюджуються на ОСОБА_1 .
Відповідно до норм ст.ст. 257, 262 КАС України дана адміністративна справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Російської Федерації та була документована посвідкою на проживання для іноземців № НОМЕР_2 від 20.08.2021.
23.10.2021 ОСОБА_1 звернулася до Хорошівського сектору УДМС у Житомирській області із заявою 1816-000021830 про оформлення набуття громадянства України відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" за територіальним походженням.
Разом із заявою про оформлення набуття громадянства України позивач подала до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області зобов`язання припинити іноземне громадянство від 23.10.2021 №1816-000001843, в якому вказала, що зобов`язується протягом двох років з моменту набуття нею громадянства України припинити громадянство (підданство) Російської Федерації і подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства, виданий уповноваженим на те органом цієї держави.
На підставі рішення Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області від 05.01.2022 ОСОБА_1 набула громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", у зв`язку з чим було оформлено довідку від 05.01.2022 №1816-000005427 про реєстрацію особи громадянином України та видано їй тимчасове посвідчення громадянина України від 10.01.2022 №ОТ060088 зі строком дії до 05.01.2024.
Вказане посвідчення ОСОБА_1 отримала 10.01.2022, що підтверджується відповідною розпискою, в якій вона шляхом проставлення власного підпису також підтвердила роз`яснення їй, що відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про громадянство України», рішення про оформлення набуття громадянства України буде скасовано, якщо протягом двох років, з моменту набуття громадянства України нею не буде подано документ про припинення іноземного громадянства або у випадках визначених законодавством - декларацію про відмову від іноземного громадянства.
12 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою про наявність об`єктивних причин відсутності можливості звернення до уповноважених органів іноземної держави із клопотанням про припинення громадянства. У вказаній заяві позивач зазначила, що у зв`язку із вторгнення російських військ на територію України та розривом дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією, а також припиненням роботи посольства Російської Федерації в Україні, отримати документ про припинення іноземного громадянства їй не вдалося з незалежних від неї причин. Вказала, що 24.08.2023 вона звернулася до Консульського відділу посольства Російської Федерації в Республіці Молдова із письмовою заявою про вихід із громадянства Російської Федерації та письмовими документами (копіями тимчасового посвідчення громадянина України та довідки про відсутність заборгованості зі сплати податків), однак у прийняття цієї заяви їй в усному порядку було відмовлено та рекомендовано звернутися до відповідного органу на території Російської Федерації. У зв`язку з цим, 26.08.2023 вона через сайт посольства Російської Федерації на території України подала в електронній формі заяву про вихід із громадянства, долучивши відповідні документи. Однак, відповідь за результатами розгляду цієї заяви їй не надходила, а у особистому кабінеті міститься інформація про те, що звернення про вихід із громадянства від 26.08.2023 № 700253249 перебуває в обробці. З огляду на вказане, позивач зазначила, що у неї виникло право на подачі декларації про відмову від іноземного громадянства. Відтак, до вказаної заяви ОСОБА_1 долучила заповнену нею декларацію про відмову від іноземного громадянства та просила прийняти вказану декларацію та видати їй паспорт громадянина України.
Розглянувши заяву ОСОБА_1 від 12.09.2023 та її декларацію про відмову від іноземного громадянства, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області надіслало їй листа від 27.09.2023 №Т-73/6/1801-23/1801.2/174-23 в якому повідомило про відсутність законних підстав для прийняття її декларації про відмову від іноземного громадянства. На обґрунтування такої відмови управління в листі вказало, що долучені до звернення документи не підтверджують наявність однієї із визначених абзацом тринадцятим статті 1 Закону України "Про громадянства України" причин неотримання документа про припинення громадянства Російської Федерації для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
Вважаючи відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства протиправною, ОСОБА_1 оскаржила її до суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі №240/29211/23, частково зміненим у мотивувальній частині постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2024, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено. 
При цьому, обґрунтовуючи таке рішення суд зазначив, що на час подання ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства - 26.08.2023, визначений законодавством іноземної держави, строк для розгляду її заяви про вихід із громадянства Російської Федерації ще не закінчився, що виключає наявність передбаченої в абзаці 13 статті 1 Закону №2235-III, поважної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), яка б надала позивачці про замість документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати до міграційних органів декларацію про відмову від іноземного громадянства. Відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, не породжує виникнення у ОСОБА_1 права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства до відповідача, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку прийняти таку декларацію. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України.
18 березня 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області із заявою (вх.№Т-23/6/1801-24 від 19.03.2024) про наявність об`єктивних причин відсутності можливості звернення до уповноважених органів іноземної держави із клопотанням про припинення громадянства та декларацією про відмову від іноземного громадянства та просила прийняти вказану декларацію та видати їй паспорт громадянина України.
У заяві ОСОБА_1 зазначила, що 26.08.2023 вона через сайт посольства Російської Федерації на території України вона подала в електронній формі заяву про вихід із громадянства, долучивши відповідні документи. Строк розгляду Російською Федерацією цієї заяви сплив 26.02.2024. Однак, відповідь щодо результату розгляду її заяви про вихід із громадянства їй не надходила. В особистому кабінеті міститься інформація про те, що звернення про вихід із громадянства від 26.08.2023 №700253249 перебуває в обробці. З огляду на вказані обставини ОСОБА_1 вважає, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що породжує у неї право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства. 
Розглянувши вищезазначену заяву, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області листом від 15.04.2024 №Т-23/6/1801-24/1801.3/1837-24 повідомило ОСОБА_1 , що у провадженні Сьомого апеляційного адміністративного суду наразі знаходяться матеріали апеляційної скарги по справі №240/29211/23 за її позовом Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення від 27.09.2023 №Т-73/6/1801-23/1801.2/174-23, а тому порушене у заяві від 18.03.2024 (вх.№Т-23/6/1801-24 від 19.03.2024) питання щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства вирішується в судовому порядку.
07 травня 2024 року ОСОБА_1 подала до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області заяву, в якій просила розглянути її заяву від 18.03.2024 про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства та видачу паспорта громадянина України та задовольнити її.
15 травня 2024 року ОСОБА_1 подала до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області доповнення до заяви, в яких вказала, що шестимісячний строк для розгляду Російською Федерацією її заяви від 26.08.2023 №700253249 про вихід із громадянства Російської Федерації закінчився 26.02.2024. Відтак, врахувавши висновки суду у справі №240/29211/23, дочекавшись закінчення вказаного строку на отримання від уповноваженого органу Російської федерації документу про припинення громадянства та не отримавши такий документ, вона 18.03.2024 подала повторну декларацію про відмову від іноземного громадянства. Враховуючи висновки, викладені в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2024 у справі №240/29211/23, просила розглянути вищевказану декларацію та видати їй паспорт громадянина України. 
Розглянувши зазначені заяви щодо прийняття декларації про відмову від громадянства, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області заяву надіслало ОСОБА_1 листа від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24, в якому вказало, що:
"Нормами статті 8 Закону України "Про громадянство" встановлено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України.
За прийнятим Управлінням Державної міграційної служби України в Житомирській області рішенням про оформлення набуття Вами громадянства України, визначений законодавством двохрічний строк сплив 05.01.2024.
Законодавством України не встановлено норм щодо зміни строків подачі документу про припинення іноземного громадянства іноземцями, які разом із заявою про оформлення набуття громадянства України подали зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Також звертаємо Вашу увагу, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.01.2024, зміненим в мотивувальній частині постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2024 у справі №240/29211/23, у задоволенні Вашого позову до УДМС у Житомирській області про зобов`язання прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства, відмовлено.
З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що Вами не подано документ про припинення іноземного громадянства у порядку встановленому законом, в Управління державної міграційної служби України в Житомирській області відсутні підстави для розгляду Вашої заяви".
Таким чином, зі змісту вказаного листа від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24 вбачається, що Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області фактично відмовило ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства через неподання нею у передбачений статтею 8 Закону України "Про громадянство" двохрічний строк (тобто до 05.01.2024) документу про припинення іноземного громадянства.
Вважаючи протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у прийнятті її декларації від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України від 18.01.2001 № 2235-III "Про громадянство України" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з положеннями статті 1 цього Закону громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
За пунктом 4 частини першої статті 3 Закону №2235-III громадянами України є особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
Положеннями статті 6 Закону №2235-ІІІ закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з вимогами п. 2 ч. 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.
Відповідно до вимог частини 1 статті 8 Закону №2235-ІІІ особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.
Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Відповідно до абзацу 12 статті 1 Закону №2235-ІІІ зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.
Зі змісту вказаного поняття випливає, що умовою набуття громадянства України є одностороння дія у формі письмової заяви з боку особи, що полягає у взятті зобов`язання припинити своє громадянство (підданство) чи громадянства (підданства). Зазначений обов`язок, саме з моменту набуття ним громадянства України покладений виключно на іноземця.
Зобов`язання оформлюється іноземцем незалежно від того, чи має він підстави припинення громадянства чи підданства іншої держави, чи існує така процедура в законодавстві держави його громадянства чи підданства, чи здійснюється така процедура на практиці.
Також слід зазначити, що з визначення поняття зобов`язання припинити іноземне громадянство випливає, що документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав іноземець може подати в будь-який час з моменту набуття громадянства України і до закінчення дворічного строку від цієї дати.
Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).
Пунктом 119 Порядку №215 передбачено, що особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
Таким чином, нормами Закону №2235-III передбачено можливість набуття громадянства України за територіальним походженням, за умови звернення іноземця з відповідною заявою, однак положення частини другої статті 8 цього Закону містять імперативний припис щодо обов`язку таких осіб одночасно із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подати зобов`язання припинити іноземне громадянство. У разі ж одержання позитивного рішення щодо вирішення такої заяви, іноземцю видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої він має право оформити тимчасове посвідчення, що діє не більше двох років. Тому лише у разі виконання ним обов`язку припинити іноземне громадянство, така особа має право отримати паспорт України.
У постанові від 15.12.2025 у справі № 380/18661/23 Верховний Суд зауважив, що запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.
Враховуючи наведене, на ОСОБА_1 , яка 05.01.2022 набула громадянства України на підставі частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України", був покладений обов`язок в строк до 05.01.2024 припинити іноземне громадянство та подати до уповноваженого органу України відповідний документ про припинення іноземного громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави.
Частиною 5 статті 8 Закону №2235-ІІІ визначено, що іноземці, які мають усі передбачені законодавством іноземної держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
За змістом абзацу 16 статті 1 Закону №2235-III декларація про відмову від іноземного громадянства - це документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особа, яка набула громадянство України, зобов`язана протягом двох років подати до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав або, у випадку неможливості надання такого документу з незалежних від них причин, декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Тобто, подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, а саме декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини.
При цьому, згідно з абзацом 13 статті 1 Закону №2235-III незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - це невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Наказом Міністерства закордонних справ України від 23 листопада 2022 року №389 затверджено форму декларації про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з незалежними від заявника причинами неотримання документа про припинення іноземного громадянства (додаток за № 36).
В зазначеній формі декларації пропонується заповнити конкретну з трьох вище названих незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства.
Відтак, зміст вищезазначених правових норм свідчить, що законодавство України визначає лише три причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), які визнаються поважними, та які надають особі право замість надання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. Вказаними підставами є:
1) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк;
2) невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) особи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк його розгляду не встановлено;
3) відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Вказаний перелік поважних причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), які надають особі право замість надання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати декларацію про відмову від іноземного громадянства, є вичерпним.
Крім того, зміст з абзацу 13 статті 1 Закону №2235-III також свідчить, що обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є факт звернення/прийняття клопотання про припинення громадянства такої особи уповноваженим органом держави її громадянства.
Таким чином, лише за певних умов, перелік та форма яких визначені у статті 1 Закону №2235-III (що в основному передбачають вжиття іноземцем активних дій зокрема звернення до уповноваженого органу країни, громадянство якої він хоче припинити), а також за умови підтвердження факту виконання іноземцем усіх необхідних кроків для отримання документа про відмову від попереднього громадянства, Управління має право прийняти декларацію іноземця про відмову від іноземного громадянства.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що особа, яка отримала громадянство України на загальних підставах після позитивного розгляду її заяви про прийняття до громадянства, протягом двох років з моменту набуття громадянства повинна вжити заходів для отримання документа, що підтверджує припинення громадянства (підданства) іншої держави. Лише у випадку, якщо це питання не буде вирішене у строки, визначені законодавством країни, громадянином якої вона є, або у разі відмови в його вирішенні з незалежних від неї причин (що детально описані у Законі №2235-III), особа має право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства безпосередньо до органу, який розглядав її заяву. В інших випадках відсутні правові підстави для прийняття такої декларації у межах процедури, визначеної Законом №2235-III, установленої для оформлення громадянства.
Під час розгляду справи судом було встановлено, що в декларації від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства ОСОБА_1 зазначила, що 26.08.2023 уповноваженим органом Російської Федерації у неї було прийнято клопотання про припинення громадянства Російської Федерації, проте в установлений законодавством цієї країни строк, вона не отримала документа про припинення громадянства чи повідомлень про відмову у задоволенні її клопотання.
Тобто фактично в якості причини неотримання нею документа про припинення громадянства Російської Федерації, позивач вказала невидачу їй документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави строк.
Матеріалами справи підтверджується, що з метою виходу із громадянства Російської Федерації ОСОБА_1 26.08.2023 подала в електронні формі через сайт посольства Російської Федерації заяву про вихід із громадянства Російської Федерації, яка була зареєстрована за №700253249. 
Законодавство Російської Федерації (стаття 19 Федерального Закону від 31.05.2002 №62-ФЗ «Про громадянство Російської Федерації») передбачає два окремі порядки (загальний та спрощений) виходу з громадянства осіб в залежності від того чи проживають вони на території Російської Федерації, або в іншій країні.
Відповідно до вимог ст. 19 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ "Про громадянство Російської Федерації" вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Закону.
Стаття 32 вищезазначеного Закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ, яка визначає прядок подання заяв з питань громадянства Російської Федерації, встановлює наступне. Заява з питань громадянства Російської Федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території Російської Федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - до дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації, що знаходяться за межами Російської Федерації.
Аналогічні норми містить і Указ Президента Російської Федерації від 14.11.2002 року №1325 «Про затвердження положення про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації».
Відповідно до статті 35 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ "Про громадянство Російської Федерації" розгляд заяв стосовно громадянства Російської Федерації поданої особою зазначеною в пункті б частини 1 статті 32 Закону та прийняття рішення про прийняття до громадянства Російської Федерації чи про вихід з громадянства Російської Федерації в спрощеному порядку здійснюється в строк до шести місяців з дня подання заяви і всіх необхідних документів оформлених належним чином.
Вказане свідчить, що визначений статтею 35 Федерального закону від 31.05.2002 року №62-ФЗ "Про громадянство Російської Федерації", шестимісячний строк для розгляду Російською Федерацією заяви ОСОБА_1 від 26.08.2023 №700253249 про вихід із громадянства Російської Федерації закінчився 26.02.2024.
Разом з тим, жодних доказів здійснення Російською Федерацією в строк до 26.02.2024 розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.08.2023 №700253249 про вихід із громадянства Російської Федерації матеріали справи не містять, як і не містять доказів прийняття рішення про її вихід з громадянства Російської Федерації чи рішення про відмову у задоволенні заяви про вихід з громадянства Російської Федерації.
Суд ураховує, що після 24.02.2022, у зв`язку з повномасштабним вторгненням Російської Федерації на територію України, Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства Російської Федерації в Україні, з огляду на припинення роботи його відділів на території України.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 05.03.2026 у справі №420/15079/24, якщо строк дії тимчасового посвідчення громадянина України спливає, а процедура набуття громадянства іноземною особою не може бути завершена, у зв`язку з воєнною агресією (РФ) на території України, держава зобов`язана запобігти виникненню ситуації, коли така особа фактично може залишитися без правового статусу та втрати права її легального перебування на території України через військові дії, що унеможливлюють завершення процедури набуття громадянства. Це випливає із загального позитивного обов`язку держави забезпечити ефективність правового статусу особи та запобігання статусу без громадянства (стаття 92 Конституції України).
Припинення діяльності посольства та консульства Російської Федерації в Україні не потребує офіційного визнання та додаткового доведення з боку позивача причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), адже на момент спірних правовідносин в законодавстві України було відсутнє правове регулювання процедури припинення громадянства (підданства) за ініціативою особи в разі ведення воєнних дій між відповідними державами.
За таких обставин суд приходить до висновку, що про те, що ОСОБА_1 вчиняла необхідні та залежні від неї кроки для отримання документа про припинення громадянства Російської Федерації, проте з незалежних від неї причин не отримала відповідний документ.
Відтак, на час подання ОСОБА_1 декларації від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства, в неї була наявна передбачена в абзаці 13 статті 1 Закону №2235-III поважна причини неотримання нею документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк.
Вказана причина надає позивачці право замість документа про припинення іноземного громадянства (підданства) іншої держави подати до міграційних органів декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в листі від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24 відмовило ОСОБА_1 у прийнятті декларації від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства через неподання нею у передбачений статтею 8 Закону України "Про громадянство" двохрічний строк, тобто до 05.01.2024, документу про припинення іноземного громадянства.
Надаючи правову оцінку вказаним діям відповідача суд зазначає, що згідно правових норм Закону №2235-ІІІ неможливість з незалежних від особи причин отримання документу про припинення іноземного громадянства є підставою для подачі замість такого документа декларації про відмову від іноземного громадянства. У зв`язку із цим суд вважає, що неподання особою документу про відмову від іноземного громадянства протягом двох років, з моменту набуття громадянства України, не може бути підставою для неприйняття декларації про відмову від іноземного громадянства, за наявності однієї з підстав неотримання нею документу про припинення іноземного громадянства, що передбачена абзацом 13 статті 1 Закону №2235-III.
Щодо доводів відповідача про те, що на підставі пункту 5 розділу ІІ Закону України від 20.08.2024 №3897-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України" обов`язок подати документ про припинення іноземного громадянства був продовжений ОСОБА_1 на термін протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану, суд зазначає наступне.
Пунктом 5 розділу ІІ Закону України від 20.08.2024 №3897-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України" передбачено, що громадяни Російської Федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього Розділу), які в період з 24.02.2020 набули громадянство України відповідно до Закону України "Про громадянство України" і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив. Вказані правові норми щодо обов`язку подати документ про припинення іноземного громадянства протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану розповсюджуються на ОСОБА_1 .
Таким чином, зазначеним законом держава виконала позитивний обов`язок і врегулювала питання пролонгації строку на виконання зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації на період дії в Україні воєнного стану для того, щоб після скасування або припинення воєнного стану такі громадяни змогли виконати взяте зобов`язання про припинення громадянства іноземної держави.
Однак, спірні правовідносини виникли 18 березня 2024 року, тобто за відсутності згаданого Закону №3897-IX, яким пролонговано дію тимчасового посвідчення громадянина України для осіб, які вже його отримали.
Враховуючи, що норми Закону України від 20.08.2024 №3897-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України" не діяли на момент виникнення спірних правовідносин і на момент звернення позивача з даним позовом до суду, то відповідача про необхідність врахування приписів пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3897-IX є безпідставними.
Крім того, приймаючи рішення у даній справі суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.03.2026 по справі №420/15079/24, в якій Верховний Суд, керуючись принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, зазначив, що держава не може залишити без правового статусу таких осіб, у яких строк дії тимчасового посвідчення громадянина України спливає, і має вжити активних дій, щоб забезпечити безперервний правовий статус, який впливає на суть їхнього гарантованого права (стаття 25 Конституції України).
Враховуючи встановлені обставини справи та правове регулювання спірних правовідносин суд вважає, що ОСОБА_1 мала право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки вона була позбавлена можливості отримати документ про припинення громадянства Російської Федерації з незалежних від нього причин.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відмовляючи ОСОБА_1 у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області діяло протиправно.
Доводи, викладені у відзиві Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, таких висновків суду не спростовують.
Визначаючись із способом захисту порушених прав позивача, суд зазначає наступне.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадські та політичні права (стаття 2).
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Під час розгляду даної справи суд констатував наявність поважних причин неотримання ОСОБА_1 документа про припинення іноземного громадянства (підданства) та протиправність відмови Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в прийнятті від ОСОБА_1 декларації від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства.
У зв`язку з цим, належним та ефективним способом поновлення порушеного права позивача буде покладення на Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області зобов`язання прийняти декларацію ОСОБА_1 від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства.
Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.
Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог про зобов`язання Управління державної міграційної служби України в Житомирській області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України, суд зазначає наступне.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.
Із наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача. Тобто, судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічна позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 у справі №800/134/15 та постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №820/3327/16.
Юридичний спір в даній справі стосується права позивача на прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. Відтак, до вирішення по суті спору з даного питання, позовні вимоги про видачу позичці паспорту громадянина України заявлені передчасно та стосуються майбутніх правовідносин, де наразі відсутній об`єкт судового захисту - порушене суб`єктивне право.
Задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що в свою чергу суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам, оскільки нарахування та виплата пенсії на виконання рішення суду ще не відбулась. Таким чином, зазначені позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню.
Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Із наявної у матеріалах справи квитанції вбачається, що позивачем під час звернення до суду з вказаними позовом було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.
Таким чином, враховуючи норми ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, а також беручи до уваги розмір задоволених позовних вимог та сплату позивачем судового збору в мінімальному розмірі, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн в повному обсязі підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статями 2, 9, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005; код ЄДРПОУ 37808497) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, викладену в листі від 31.05.2024 №Т-46/6/1801-24/1801.3/2803-24, у прийнятті поданої ОСОБА_1 декларації від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства.
Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області прийняти декларацію ОСОБА_1 від 18.03.2024 про відмову від іноземного громадянства.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович