справа № 185/1278/26 
провадження № 2/0198/269/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань Довгопол О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в с-щі Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору,
в с т а н о в и в: 
26.12.2025 представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Литвиненко В.І. звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_2 про розірвання трудового договору та визнання припиненими повноважень продавця. 
В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що 04.09.2021 між позивачкою та відповідачем укладений безстроковий трудовий договір.
Через введення в Україні правового режиму воєнного стану та знаходження робочого місця ОСОБА_1 в небезпечному для життя та здоров`я місці – в м. Краматорську, позивачка прийняла рішення звільнитись з посади продавця за власним бажанням. Оскільки роботодавець знаходився в іншій області України, ОСОБА_1 не могла подати заяву безпосередньо відповідачу та, скориставшись наданим їй правом, 28.06.2022 звернулась з такою заявою до Дніпровського міського центру зайнятості. 
Через бездіяльність відповідача з припинення трудових відносин представник ОСОБА_1 вважає, що порушуються трудові права позивачки, тому просить розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір та визнати припиненими її повноваження як продавця. 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2026 справу направлено за підсудністю до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2026 позовна заява залишена без руху, представнику позивачки наданий строк для усунення недоліків.
14.04.2026 на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків.
16.04.2026 ухвалою суду справу прийнято до провадження, відкрито у справі спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, під час участі в розгляді справи в інших судових засіданнях останній підтримав поданий позов.
Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень проти позову не висловив.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового розгляду за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно з наказом № 3/ВК від 03.08.2021 прийнята на роботу на посаду продавця непродовольчих товарів на умовах безстрокового трудового договору, про що в її трудовій книжці зроблено відповідний запис.
Місце проживання позивачки зареєстровано в м. Краматорську Донецької області, в якому також було розташоване робоче місце продавця за умовами вказаного трудового договору.
Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» територія м. Краматорськ Донецької області з 24.02.2022, тобто ще з початку повномасштабного військового вторгнення на територію України, віднесена до території можливих бойових дій.
Фактично на час розгляду справи ОСОБА_1 проживала як внутрішньо переміщена особа спочатку в с. Чернявщина Павлоградського району Дніпропетровської області, а станом на день прийняття рішення – в селі Красносілка Вінницької області, що свідчить про вимушену зміну місця проживання у зв`язку з небезпечною обстановкою за місцем її постійного місця проживання до повномасштабного військового вторгнення на територію України.
28 червня 2022 року ОСОБА_1 подала заяву про звільнення за власним бажанням з 29 червня 2022 року до Дніпровського міського центру зайнятості, який в установленому законом порядку повідомив про це роботодавця та відповідні державні органи. Через відсутність відомостей про місцезнаходження роботодавця на момент подання заяви про звільнення, відповідний запис до трудової книжки позивачки внесено не було, а наразі ФОП  ОСОБА_2 , з яким укладено трудовий договір, перебуває за кордоном в Федеративній Республіці Німеччина.
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Згідно з частиною першою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані; ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39).
Статтею 38 КЗпП України передбачено право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, зокрема, у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існуванням загрози для життя і здоров`я працівника, він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Оскільки встановлено, що станом на дату подання ОСОБА_1 заяви про звільнення територія, де було розташоване її робоче місце, віднесена до тих, на яких ведуться (велися) бойові дії, а фактичне місцезнаходження відповідача було також невідомим, що об`єктивно унеможливлювало як продовження трудових відносин, так і направлення заяви про звільнення безпосередньо роботодавцю, а також вчинення останнім необхідних юридичних дій, суд погоджується з доводами позивачки про наявність передбачених статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстав для розірвання трудового договору за ініціативою працівника у строк, зазначений у заяві, без дотримання загального двотижневого строку попередження, встановленого статтею 38 КЗпП України.
Суд вважає, що визнання в судовому порядку трудового договору розірваним (припиненим) з дати подання відповідної заяви спрямоване на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України, та відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц та від 25 листопада 2019 року у справі № 201/1384/16-ц, згідно з якими визнання трудових відносин припиненими на підставі частини першої статті 38 КЗпП України є ефективним та таким, що не суперечить закону, способом захисту порушеного права працівника в умовах, коли роботодавець ухиляється від оформлення звільнення.
Водночас, вирішуючи питання щодо позовної вимоги про визнання повноважень продавця непродовольчих товарів ОСОБА_1 припиненими з 29.06.2022 як окремої (самостійної) вимоги, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 4 та статті 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого порушеного права шляхом звернення до суду в спосіб, визначений законом; спосіб захисту має бути ефективним та відповідати змісту порушеного права. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, застосований судом спосіб захисту не може призводити до невиправданого дублювання судових рішень щодо того самого предмета спору.
Розірвання (припинення) трудового договору за своєю правовою природою і є юридичним фактом, який одночасно тягне за собою припинення трудової функції та повноважень працівника, обумовлених займаною посадою (продавця непродовольчих товарів). Визнання повноважень позивачки припиненими є похідним правовим наслідком розірвання трудового договору, а не самостійним предметом судового захисту, і задоволення першої вимоги (про визнання припиненим (розірваним) трудового договору) в повному обсязі забезпечує відновлення порушеного права позивачки, включно з унеможливленням подальшого нарахування їй заробітної плати чи покладення на неї обов`язків за посадою. За таких обставин суд не вбачає підстав для окремого задоволення другої вимоги, оскільки вона не є самостійним, окремим від першої вимоги способом захисту.
Відповідачем доказів на спростування позовних вимог, заперечень щодо факту та дати звільнення позивачки до суду не подано, а обставини, викладені в позовній заяві, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 484,48 грн.
Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 22, 24, 36, 38 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, 

у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору задовольнити частково.
Визнати припиненим (розірваним) трудовий договір, укладений 04 вересня 2021 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), з 29 червня 2022 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2  (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1  (адреса реєстрації місця проживання:  АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено та підписано 15 липня 2026 року.

Суддя   І.  О.  Гайдар