Справа № 420/8456/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ТОВ «МІНКО ЮА» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
встановив:
Позивачі звернулись з позовною заявою до Одеської митниці, в якій просять:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA500090/2026/000016/1 від 23.02.2026 р.;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500090/2026/000052.
Одеською митницею заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, яке обґрунтовано тим, що розмір скорегованої митної вартості становить 635721,47 грн, контроль за справлянням яких покладається на митні органи. 
Суд відхиляє заявлене клопотання, оскільки предметом спору у цій справі є митне оформлення товару яке здійснювалось на підставі електронних митних декларацій, письмових документів наданих позивачем до митного органу. В подальшому, контактування позивача з митними органом щодо розмитнення товару, в тому числі прийняття картки відмови, корегування митної вартості відбувалась через електронний кабінет. 
У цій справі, сторони у своїх заявах по суті, а саме - у позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив та запереченнях, обґрунтовують свої правові позиції посилаючись на первинні документи які є ідентичними та наявні у обох сторін і які надані суду. Інших письмових доказів вже не може бути надано в силу їх відсутності. Таким чином, кожна зі сторін детально виклала свою правову позицію по суті спору, а також по кожному письмовому доказу, що виключає потребу їх дослідження безпосередньо в судовому засіданні із заслуховуванням сторін.
Жодних клопотань у цій справі окрім даного, сторонами не заявлено, справа є незначної складності, а тому її розгляд у письмовому провадженні не впливає на доступ до правосуддя та не обмежує права сторін. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що з компанією компанією «Madkim Maden ve Kimya San. ve Tic. Ltd. $ti.» (м. Стамбул, Туреччина) (Продавець) було укладено контракт № 15/03-24, за яким відповідно до специфікації №6 Продавець продає, а Покупець купує на умовах EXW Бозуюк, Біледжик (відповідно до Міжнародних правил (ІНКОТЕРМС 2020) товар) – Магнезит. До Одеської митниці митну декларацію № 26UA50009000236602, було надано всі необхідні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України. Від відповідача надійшло повідомлення про витребування додаткових документів на підтвердження складових митної вартості. У відповідь Декларантом надіслано лист та надані документи. Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, які є протиправними, оскільки надали всі необхідні документи для розмитнення товару за ціною вказаною у декларації. Просять задовольнити позовні вимоги.
Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією №26UA50009000236602, позивачем надані документи, зазначені в графі 44 МД. Оскільки в документах містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а подані витребувані митницею додаткові документи не усунули виявлені розбіжності, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачі подали відповідь на відзив в якому виклали вже наведені у позовній заяві обставини та обгрунтування.
Одеською митницею подані заперечення в яких зазначили, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття рішення про коригування митної вартості товару від 23.02.2026 № UA500090/2026/000016/1 діяли у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушували права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову ТОВ «МІНКО ЮА».
Судом встановлені такі обставини по справі.
15.03.2024 року між ТОВ «МІНКО ЮА» (м. Київ, Україна) (Покупець) та компанією «Madkim Maden ve Kimya San. ve Tic. Ltd. $ti.» (м. Стамбул, Туреччина) (Продавець) було укладено контракт № 15/03-24. 
Сторонами було підписано специфікацію № 6 від 24.11.2025 року до контракту №15/03-24 від 15.03.2024, відповідно до якої Продавець продає, а Покупець купує на умовах EXW Бозуюк, Біледжик, товар – Магнезит. Загальна сума за специфікацією на умовах EXW Бозуюк, Біледжик (ІНКОТЕРМС 2020) складає: 5280,00 євро.
З метою здійснення імпорту продукції, позивачем надано до митного органу МД № 26UA50009000236602, до якої було долучено документи, які повністю відповідають вимогам ст. 53 МК України, а саме: 1) Сертифікат якості № б/н від 11.12.2025; 2) Пакувальний лист № б/н від 11.12.2025; 3) Рахунок проформа №2025-114 від 24.11.2025; 4) Рахунок-фактура (інвойс) № MAD2025000000055 від 11.12.2025; 5) Коносамент № АKKGEM25032443 від 17.12.2025; 6) 11) Банківський платіжний документ, що стосується товару №Р2511259831283 від 25.11.2025; 7) 12) Банківський платіжний документ, що стосується товару №Р2512119831805 від 11.12,2025; 8) 13) Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №MA32025000000233 від 17.12.2025; 9) 14) Висновок за результатами експертизи гемологічних об`єктів №30654/10212-Д від 13.02.2026; 10) Специфікація №6 від 24.11.2025; 11) Зовнішньоекономічний договір (контракт) №15/03-24 від 15.03.2024; 12) Додаткова угода №1 від 18.04.2025; 13) Договір про надання послуг митного брокера №МБО027 від 11.09.2023; 14) Електронний сертифікат про непреференційне походження товару №1334514 від 12.12.2025; 15) Довідка про транспортні витрати №02/19122025 від 19.12.2025; 16) Лист перевізника б/н від 19.12.2025; 17) Копія митної декларації країни відправлення №25160400EX00121140 від 11.12.2025.
Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 26UA500090002366U2 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів 23.02.2026 № UA500090/2026/000016/1 , а саме:
1) декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 25.11.2025 №P2511259831283, від 11.12.2025 №P2512119831805, які не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підписи відповідальної особи платника виконано власноручно, але печатка банка накладена у електронному вигляді з використанням ЕЦП;
2) в наданій до митного оформлення експортній декларації країни відправлення від 11.12.2025 № 25160400EX00121140 зазначена E-Fatura v25243160110886045880809/1 від 11.12.2025 яка відсутня в поданих документах;
3) на підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11. при умовах поставки EXW передбачають продавець вважається таким, що виконав свої обов`язки з постачання, тоді, коли він передав товар у розпорядження покупця на власному підприємстві або в іншому зазначеному місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі). Продавець не відповідає за завантаження товару на транспортний засіб, а також за митне оформлення товару для експорту. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, митні збори та платежі у країні експорту, витрати із завантаження, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Відповідно до заявлених умов поставки EXW, витрати на навантаження є обов`язковими складовими митної вартості;
4) митна декларація країни відправлення від 11.12.2025 № 25160400EX00121140 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, не містить відомостей про документи (контракт, проформа-інвойс, інвойс), на підставі яких здійснювався експорт товару.
Зазначені обставини, на думку митного органу, виключали можливість перевірки числового значення заявленої митної вартості, у відповідності до умов частини 1 статі 54 МКУ, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.
18.02.2026 декларант надіслав лист від 18.02.2026 №ОМ-02.27.001 в якому повідомлено, що надає додатково: декларацію країни відправлення №25160400EX00121140 від 11.12.2025, видаткову накладну від 11.10.2025 №108, видаткову накладну від 11.12.2024 №105, висновок ДП «Укрпромзовнішекспкртиза» від 16.02.2026 №283, податкову накладну від 11.12.2024 №10, податкову накладну від 11.11.2025 №4.
Оскільки в документах, які надані позивачем до Одеської митниці разом з митною декларацією (МД) №26UA500090002366U2 містились розбіжності та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також декларантом не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю.
Позивач вважає прийняті рішення про коригування митної вартості та картку відмови протиправними, такими, що порушують його права і законні інтереси.
Вирішуючи питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, суд враховує такі приписи діючого законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. 
До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: (далі їх перелік). 
Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
У цій справі при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсу та інших документів постачальника, враховуючи витрати на перевезення, за умовами поставки EXW.
Висновки суду щодо прийнятих рішень відповідача є наступними. 
1. Щодо невідповідності платіжних документів вимогам Положення №216, позивач зазначив, що підпунктом 10 пункту 14 Положення №216 передбачено, що платіжна інструкція, оформлена в електронній або паперовій формі, повинна містити реквізит «Призначення платежу». Водночас пунктом 15 Положення №216 встановлено, що платник заповнює зазначений реквізит таким чином, щоб надати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється, при цьому забезпечення повноти такої інформації покладається на платника з урахуванням вимог законодавства України. Разом з тим, чинним законодавством України, у тому числі зазначеним нормативно-правовим актом, не визначено зміст поняття «повнота інформації», оскільки воно має оціночний характер. Законодавство не містить прямої вимоги щодо обов`язкового зазначення у реквізиті «Призначення платежу» номерів та реквізитів контракту або рахунку-фактури. У наданих платіжних документах міститься посилання на контракт №15/03-24 від 15.03.2024 та інвойс №2025-114 від 24.11.2025, що дає можливість однозначно ідентифікувати здійснений платіж як такий, що проведений на виконання поставки товару за відповідним контрактом. Таким чином, платіжні інструкції містять усю необхідну інформацію, яка дозволяє однозначно пов`язати ці платежі з конкретною поставкою товару за Контрактом №15/03-24.
Суд погоджується з позицією позивача і зазначає, що митний орган зазначивши, що на платіжній інструкції «підписи відповідальної особи платника виконано власноручно, але печатка банка накладена у електронному вигляді з використанням ЕЦП» не зазначає яким саме приписам Положення № 216 не відповідає платіжна інструкція. При цьому, митним органом повністю ігнорується факт сплати коштів декларантом, що є визначальним для визначення митної вартості і не спростовується відповідачем.
Позивач повністю обґрунтував свою позицію посилаючись на приписи цього ж Положення, тоді як відповідач лише констатував викладені ним зауваження без будь якого зазначення про те як це вплинуло на визначення митної вартості.
Митний кодекс України не встановлює вимоги щодо обов`язкової форми таких документів, а лише передбачає необхідність надання документів, які підтверджують факт здійснення оплати за товар, а митний орган не уповноважений здійснювати контроль за відповідністю платіжних інструкцій Положенню № 216.
У наданих платіжних документах міститься посилання на контракт №15/03-24 від 15.03.2024 та інвойс №2025-114 від 24.11.2025, що дає можливість однозначно ідентифікувати здійснений платіж як такий, що проведений на виконання поставки товару за відповідним контрактом. Таким чином, платіжні інструкції містять усю необхідну інформацію, яка дозволяє однозначно пов`язати ці платежі з конкретною поставкою товару за Контрактом №15/03-24.
2. Щодо експортної декларації країни відправлення від 11.12.2025 № 25160400EX00121140 в якій зазначена E-Fatura v25243160110886045880809/1 від 11.12.2025 яка відсутня в поданих документах, позивач зазначив, що в експортній декларації зазначено: TPS E-Fatura V 25243160110886045880809/1 #11- 12-25 TPS-Kripto V 25153097211086077484156/1 #11-12-255. Це номери електронних документів, що в електронній базі Туреччини формується експортером при митному оформленні (електронна фактура з системи єдиного вікна). Зазначені реквізити є технічними ідентифікаторами електронного підпису та криптографічної перевірки електронної фактури в системі Турецької Республіки (TPS - Turkish Public System). Це не є окремим комерційним документом, а лише цифровим маркером автентифікації документа в турецькій системі електронного адміністрування. Зазначені в експортній декларації коди TPS E-Fatura та TPS-Kripto призначені виключно для перевірки достовірності електронної фактури турецькими податковими та митними органами в межах їх внутрішньої юрисдикції. Вони не є самостійним комерційним документом, не підтверджують окрему ціну, не містять нових відомостей щодо вартості та не створюють нових грошових зобов`язань між сторонами. Факт зазначення E-Fatura в експортній декларації жодним чином не спростовує поданий інвойс № MAD2025000000055 від 11.12.2025, який містить усі істотні умови правочину, ціну товару та відповідає умовам контракту.
Суд погоджується з позицією позивача і зазначає, що відсутність окремого подання E-Faturа не свідчить про недостовірність ціни договору та не впливає на числові значення митної вартості. МК України не передбачено обов`язок декларанта надавати для митного оформлення товару інформацію та документи, які не мали вплив на процес формування ціни товару.
3. Щодо витрат на навантаження як обов`язкової складової митної вартості товару за умов поставки EXW, позивач зазначив, що у специфікації № 6 від 24.11.2025 сторони прямо погодили застосування Правил Інкотермс 2020, що випливає з прямого посилання в тексті специфікації: «EXW Бозуюк, Біледжик (відповідно до Міжнародних правил (ІНКОТЕРМС 2020) товар». Фактичні обставини поставки підтверджують, що витрати на навантаження включені до вартості транспортно-експедиційних послуг, що підтверджується листом експедитора MARK GLOBAL LOJISTIK A.S. від 19.12.2025, в якому однозначно зазначено: вартість 1 700,00 USD згідно з рахунком № MA32025000000233 від 17.12.2025 «also includes all loading fees» (включає всі витрати на навантаження). Зазначений лист експедитора є невід`ємною складовою транспортної документації, поданої Позивачем на митне оформлення. Таким чином, витрати на навантаження не «відсутні» у митній вартості, а охоплені витратами на транспортно-експедиційне обслуговування, які були належним чином задекларовані Позивачем.
Суд зазначає, що наведенні позивачем пояснення є зрозумілими, логічними та обґрунтованими, такими що підтверджуються письмовими доказами, з посиланням на приписи законодавства.
В той же час, вимога митного органу про виокремлення із витрат на транспортно-експедиційне обслуговування саме витрат на навантаження, не ґрунтується на жодних приписах законодавствах, не є логічною та є незрозумілою, оскільки навіть за умови виокремлення таких витрат декларантом чи експедитором, зазначене не впливає на загальну суму вартості наданих послуг.
Пункт 1 частини 10 статті 58 МКУ передбачає додавання до ціни лише тих витрат, які не були включені до ціни. Відповідач у рішенні про коригування не встановив і не довів наявності конкретних витрат на навантаження, які не охоплені ціною товару або вартістю транспортно-експедиційних послуг.
4. Щодо відсутності відомостей в експортній декларації країни відправлення про документи (контракт, проформа-інвойс, інвойс), на підставі яких здійснювався експорт товару, позивач зазначив, що в експортній декларації прямо зазначені всі ключові відомості: код товару 25191000, країну походження та виробництва (Туреччина, Turkiye), виробника (MADKIM MADEN VE KIMYA SAN. VE TIC. LTD. STI.), одержувача (MINCO UA LLC, Kyiv Ukraine), умови поставки EXW Bozuyuk, кількість 24 000 кг, вартість 5 280,00 EUR, реквізити контейнера BSIU2388517. Крім того, в декларації містяться посилання на інвойс MAD2025000000055 та на TPS E-Fatura, які повністю ідентифікують комерційну операцію.
Судом перевірені зазначені обставини і вони співпадають з поясненнями позивача.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення є не основним, а є допоміжним документом, який подається за наявності та за бажанням імпортера, складається та заповнюється в порядку та відповідно до вимог країни відправлення які не є уніфікованими з вимогами законодавства України. В ній містяться відомості щодо відправника та отримувача товару, його кількості, умов поставки та інше. Наведені відомості повністю збігаються з відомостями наведеними у поданій ВМД, що дозволяє повністю ідентифікувати її з конкретною поставкою.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 53 МКУ декларація країни відправлення не є основним документом при поданні митної декларації і може бути подана лише коли встановлені розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідач, без зазначення будь яких розбіжностей у складових митної вартості одразу визначає недоліки цієї декларації та не зазначає як це впливає на визначення митної вартості виходячи з інших наданих декларантом документів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані разом з митними деклараціями документи у своїй сукупності є достатніми для перевірки митної вартості визначеної відповідно до ціни контракту. 
Наведені у рішеннях митного органу застереження, не є такими, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів за основним методом, оскільки використані декларантом відомості підтверджені документально, визначені кількісно і є достовірними, тобто наявні всі складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а тому не можуть застосовуватись другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.
Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки позивачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не навів правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивачі зазначили, що остаточний розрахунок судових витрат та відповідні докази їх фактичного понесення буде надано позивачем у порядку ч. 7 ст. 139 КАС України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ТОВ «МІНКО ЮА» задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості від 23.02.2026 № UA500090/2026/000016/1 картку відмови в прийняти митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.02.2026 № UA500090/2026/000052 р.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (ЄДРПОУ 44005631) на користь ТОВ «МІНКО ЮА» (03150, місто Київ, вулиця Малевича Казимира, будинок 48, офіс 156, ЄДРПОУ 43154501) судовий збір у сумі 12863,82 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.