КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 394/998/25
номер провадження: 22-ц/824/6921/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник Ольги Олександрівни на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року у складі судді Хромової О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Тетяна Валентинівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.О. звернулась до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню.
Ухвалою судді Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Золотарьова Т.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню передано до Дніпровського районного суду міста Києва.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню - визнано такою, що не подана та повернуто суб`єкту звернення.
Роз`яснено позивачу, що повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду, з урахуванням викладеного у даній ухвалі.
Не погоджуючись з ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення суддею норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суддею першої інстанції не враховано те, що позовна заява містить дані представника позивачки, які вказані в самій позовній заяві, та те, що до переліку документів додано ордер та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, що підтверджують повноваження представника позивача, а тому вважає, що оскаржувана ухвала судді є незаконною.
При цьому, вказує, що відповідно до положень ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Верховний Суд у своїй постанові від 04 серпня 2025 року у справі №761/47253/23 зазначив що залишення позову без розгляду, повернення позовної заяви, тоді коли адвокат не доклав ордер, свідоцтво чи посвідчення зазначене у додатках до позову - є проявом надмірного формалізму.
Відповідач ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та третя особа: приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьова Т.В., не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованність ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала судді першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з такого.
Постановляючи оскаржувану хвалу, суддею першої інстанції встановлено, що позовну заяву від імені ОСОБА_1 підписано та подано адвокатом Мельник О.О.
Водночас, будь-яких документів на підтвердження повноважень адвоката Мельник О.О. на представництво інтересів ОСОБА_1 матеріали заяви не містять.
Викладене, у свою чергу, свідчить, що до позовної заяви не додано документів, які б підтверджували волевиявлення позивача ОСОБА_1 на надання повноважень адвокату Мельник О.О. щодо її представництва та права підпису процесуальних документів, які подаються до суду.Таким чином, позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати.
Враховуючи, що позовну заяву підписано та подано особою, яка не має права її підписувати, суддя першої інстанції прийшов до висновку про повернення заяви відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.
Проте з такими висновками судді першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява №12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява №23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).
У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Частиною 7 ст.177 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч.1 ст.58 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Колегія суддів враховує, що відповідно до положень ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина перша).
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя).
Крім цього, заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт перший частини четвертої).
Системний аналіз вказаних положень процесуального закону свідчить про те, що суддя першої інстанції у разі виявлення факту, що позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви мав постановити ухвалу про залишення такої позовної заяви без руху або повернути позовну заяву.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що суддя першої інстанції дійшов передчасного висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, з підстав передбачених п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, виходячи з такого.
З матеріалів справи вбачаться, що представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.О. подала до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області вказану позовну заяву, і в переліку додатків до неї зазначила, зокрема: ордер серії ВА №1022887; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР 000555 від 21 січня 2021 року (а.с.1-4). 
Згідно з п.4 розділу ІІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 серпня 2019 року №814 (далі - Інструкція), відповідальний працівник суду у день надходження кореспонденції перевіряє цілісність конверта (пакета), відповідність адресування, із дотриманням правил безпеки розкриває конверт (пакет), перевіряє відповідність вкладень опису (наявність додатків до документа).
Відповідно до п.6 розділу ІІ Інструкції, у разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт (додаток 1) у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.
Згідно з абз.3 п.8 розділу VIIІнструкції передбачено, що документ, що підтверджує відсутність додатка до позовної заяви, апеляційної (касаційної) скарги, долучається до справи.
З матеріалів справи вбачається, що в день реєстрації позовної заяви 23 вересня 2025 року, яка надійшла до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області, жодних документів, що підтверджували відсутність додатка до позовної заяви, відповідно до вимог Інструкції, складено не було, що свідчить про фактичне доручення представником позивачки до позовної заяви ордеру серії ВА №1022887 та копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР 000555 від 21 січня 2021 року, які зазначені в переліку додатків до позовної заяви.
Однак суддя першої інстанції на наведене уваги не звернув, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про визнання позовної заяви неподаною та її повернення.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 серпня 2025 року у справі №761/47253/23 (провадження № 61-2837 св 25).
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.
Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).
Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судді першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню на підставі ст.379 ЦПК України, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник Ольги Олександрівни задовольнити.
Ухвалу судді Дніпровського районного суду міста Києва від 18 грудня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: