МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2026 р.  	№ 400/6405/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання М`ялик В.С розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 з вимогами: визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». 
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував тим, що він є громадянином України, був прийнятий на військову службу у віці 25 років, проходить військову службу, брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, та має право на отримання 1000000 гривень відповідно до абз. 4 п. 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час дії воєнного стану». З метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся з відповідним рапортом від 30.03.2026 про здійснення йому відповідної виплати встановленої суми винагороди у розмірі 1 млн. грн. Відповідач у відповіді від 05.04.2026 зазначив, що з позивачем було укладено контракт 12.02.2020 з військовою частиною НОМЕР_1 строком на 3 роки до указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» , тобто до введення воєнного стану, що виключає можливість віднесення його до кола осіб, на яких поширюється дія Постанови №153. На переконання позивача, перебування ним станом на 24.02.2022 на військовій службі не впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, оскільки як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, вказана Постанова не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану вже проходили військову службу. Відмова у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги є необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, ґрунтується на довільному та вибірковому тлумаченні норм Постанови КМУ №153.
Відповідач відзив на позов не надав. Разом з тим, позиція відповідача вбачається з його відповіді позивачу від 05.04.2026. Відповідно до цієї позиції, позивач не має право на отримання одноразової грошову винагороду, оскільки умовами її виплати є: військовослужбовець повинен бути прийнятий на військову службу під час воєнного стану, а позивач уклав поступив на військову службу ще у лютому 2020 року.
Оскільки, зазначений спір полягає виключно у правовому питанні щодо застосування постанови КМУ №153 на позивача, та не потребує з`ясування спірних фактичних обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача та відзиву відповідача.
Суд розглянув справу 14.07.2026 в судовому засіданні з викликом сторін. У судовому засіданні приймав участь представник позивача, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні участі не приймав. 14.07.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , 24.06.2021, у віці 19 років уклав контракт про проходження військової службу з військової частиною НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 займає посаду командиру відділення у військовій частини НОМЕР_1 , має військове звання – молодший сержант, та протягом 2022-2026 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії рф в Донецькій і Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо у районах і в період здійснення заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією рф проти України.
30.03.2026 ОСОБА_1 подав рапорт про видання наказу про виплату йому винагороду у розмірі 1 млн гривень, передбаченої п. 4 Постанови КМУ від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час дії воєнного стану».
05.04.2026 командування військової частини НОМЕР_1 відмовило у здійсненні виплати винагороди у розмірі 1 млн гривень, з тих підстав, що ОСОБА_1 не відповідає умовам зазначеним у постанові КМУ №153, зокрема був прийняти на військову службу до оголошення воєнного стану.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», встановлено, що учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до п.4 постанови КМУ №153 від 11.02.2025, встановлено, що: громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу “молодший лейтенант”;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Таким чином, відповідно до п. 4 постанови КМУ № 153, умовами виплати військовослужбовцю 1 млн. гривень є: 1) вік приєднання або призову на військову службу з 18 до 25 років; 2) часові обмеження приєднання чи призову на військову службу – після 24.02.2022, тобто після оголошення воєнного стану; 3) проходження військової служби на посадах рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України; 4) безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою; 5) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень; 6) здійснюється протягом дії експерименту протягом двох років з моменту набрання чинності постанови КМУ з 13.02.2025 по 13.02.2027.
У цьому випадку, відповідач у відмові від 05.04.2026 не висуває заперечень щодо наявності невідповідності позивача іншим умовам, окрім умови 2) - оскільки ОСОБА_1 поступив на військову службу за контрактом у 2020 році, тобто до оголошення воєнного стану, а не після.
Таким чином, для правильного вирішення цієї справи, суду необхідно відповісти на питання, чи можливо розповсюдження дії п.4 постанови КМУ №153, на військовослужбовців, які поступили на військову службу у віці з 18 до 25 років до оголошення воєнного стану, тобто до 24.02.2022.
На переконання суду, у цих правовідносинах момент прийняття або призову на військову службу є юридично значущою обставиною, яка визначає коло суб`єктів, на яких поширюється дія постанови Кабінету Міністрів України №153. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, є визначальним критерієм для застосування положень пункту 4 Кабінету Міністрів України №153, а не сам по собі факт проходження служби.
Необхідно врахувати, що Законами «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законами, зазначена одноразова грошова винагорода взагалі не передбачена. 
Її запровадження є ініціативним рішенням Кабінету Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження військової служби у Збройних Силах, під час воєнного стану громадянами у віці з 18 до 25 років, про що прямо зазначено у п.1 постанови КМУ №153. При цьому це рішення про встановлення одноразової грошової допомоги є експериментальним та обмеженим у часі (протягом двох років). Тому, під час вирішення питання про виплату цієї одноразової грошової допомоги необхідно керуватися виключно умовами визначеними цією постановою КМУ №153, а також метою її ухвалення - стимулювання осіб у віці з 18 до 25 років поступати на військову службу до ЗСУ під час дії воєнного стану. Жодних гарантій виплати цієї одноразової грошової винагороди іншим особам, які поступили на військову службу до оголошення воєнного стану, навіть у віці з 18 до 25 років, зазначена постанова КМУ не передбачає. Підстав для розширеного тлумачення цієї постанови, та розповсюдження її на осіб, які нормотворцем не включені до коли отримувачів одноразової грошової винагороди, суд не вбачає.
Аргументи позивача про дискримінацію осіб, які поступили на військову службу у віці до 25 років до оголошення воєнного стану суд відкидає, як безпідставні. У цьому випадку йде мова не про дискримінацію, а диференціацію, тобто законне визначення окремих категорій військовослужбовців, які мають право на додаткову винагороду, при дотриманні певних умов. Диференціація як метод правового регулювання — це цілком правомірний спосіб юридичного впливу, який передбачає встановлення відмінностей у правах, обов`язках та відповідальності суб`єктів залежно від об`єктивних чи суб`єктивних факторів. У цьому випадку, законодавець передбачив таким об`єктивним фактором диференціації, за яким відрізняють осіб, які мають право на додаткову виплату, саме час прийняття на військову службу – під час воєнного стану. У випадку з позивача зазначений об`єктивний фактор не відповідає умовам диференціації.
За таких обставин, рішення відповідача про відмову позивачу у виплаті 1000000 гривень одноразової грошової винагороди є правомірним, права позивача не порушені, підстав для задоволенні позову не вбачається.
В задоволенні позову відмовити повністю.
Судові витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_3 ) відмовити повністю. 
2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 15.07.2026