Справа № 638/8921/26
Провадження № 2/638/7711/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2026 м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Штих Т. В.,
за участю секретаря судового засідання Харченко К. О.,
розглянувши матеріали цивільної справи за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Данилової Наталії Ніківни до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Данілова Н. Н. звернулась до Шевченківської районного суду м. Харкова з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області в якому просила визначити ОСОБА_1 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у 2 (два) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.
Позовна заява обґрунтована тим, що Позивача, ОСОБА_1 , як сестру, було призначено опікуном ОСОБА_2 , інваліда з дитинства, визнаного інвалідом І групи, що підтверджується Висновком опікунської ради виконавчого комітету Оскільської сільської ради про призначення опікуном за № 02-01-22/780 від 09.07.2019 року. 
За висновком медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_2 непрацездатний, потребує постійного стороннього догляду та нагляду. З огляду на це, брат позивачки постійно мешкав (був зареєстрований) у Комунальній установі Оскільський психоневрологічний інтернат, який був розташований за адресою АДРЕСА_1 . 
Із соціальних мереж позивач дізналася, що 11 березня 2022 року російські війська обстріляли з РСЗВ "Град" комунальну установу «Оскільський психоневрологічний інтернат». Прямим влучанням було зруйновано один з корпусів, проте персонал та пацієнти (30 осіб персоналу та 330 пацієнтів) встигли сховатися в укритті, тому жертв вдалося уникнути. Кількість постраждалих була невідома. Також, ЗМІ повідомляли, на 11 березня були заплановані "зелені коридори" задля евакуації населення. 
З березня 2022 року не було зв`язку із керівництвом Комунальної установи Оскільський психоневрологічний інтернат. Зі слів жителів с. Оскіл позивач дізналася, що частину пацієнтів вивезли в бік кордону з рф, в т.ч. і її брата. 
У зв`язку із збройною агресією рф, на початку березня 2022 році позивачка разом із малолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_2 була вимушена виїхати за межі України. 
У липні 2022 року у чоловіка позивачки стався інсульт, а тому позивачка одразу повернулася до України. 
Позивачка обмежила свої пересування та переважно перебувала в лікарні, або в укритті. Місцезнаходження брата з березня 2022 року було не відоме, Ізюмський район Харківської області був окупований, а тому самотужки дізнатися долю брата позивач не могла. 
У Свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 , що видане 21 травня 2025 року, зазначено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Піски - Радьківські Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 162 складено 13 грудня 2022 року, тобто через 8 місяців з дня смерті. 
У відповідь на адвокатський запит до Комунальної установи «Оскільський психоневрологічний інтернат» 24.04.2026 року повідомив, що “ ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно перебував на повному державному утриманні в КУ Оскільський ПНІ з 07.04.2010 року по 04.03.2022 року та був зареєстрований за місцем розташування установи. 
В зв`язку з військовою агресією російської федерації, інтернат, з перших днів опинився в зоні бойових дій, внаслідок чого були пошкодження майнового комплексу та для збереження життя та здоров`я підопічних була проведена вимушена евакуація їх до установ, які знаходились на більш безпечних територіях. ОСОБА_2 був евакуйований 04.03.2022 року до Комунальної установи Піско-Радьківський психоневрологічний інтернат (63832, Будівля № 1, Комплекс будівель та споруд № 4, сільрада Піско-Радьківська, Ізюмський район, Харківська область), згідно наказу директора КУ ОПНІ № ВС від 03.03.2022 року. Всі документи та особова справа ОСОБА_2 були передані до КУ Піско-Радьківський ПНІ під час евакуації. На момент евакуації в інтернаті були відсутні світло, тепло та зв`язок. 
З березня 2022 року по вересень 2022 року територія інтернату знаходилася під окупацією рф. Враховуючи всі ці обставини, повідомити опікуна чи родичів про евакуацію ОСОБА_2 не було можливості. Після деокупації, були звернення до КУ Піско-Радьківський психоневрологічний інтернат щодо надання інформації про евакуйованих підопічних з КУ Оскільський ПНІ. З відповіді стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .” 
Після смерті ОСОБА_2 залишилися спадщина - ? частина квартири у м. Ізюм Харківської області, Позивач є його єдиним спадкоємцем. 
Позивач пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини з поважних причин, що не залежали від його волі, зокрема, через окупацію Ізюмського району військами рф. Міста Харків та Ізюм починаючи з 24.02.2022 знаходилось у зоні активних бойових дій. Збройна агресія проти України, активні бойові дії на окремих її територіях стали причиною численних жертв серед мирного населення, руйнувань їх житла. Крім того, сотні тисяч громадян виїхали за межі країни, що унеможливило прийняття ними вчасно спадщини, яка відкрилася на території України, особливо в місцевостях, де нотаріуси не здійснюють свої повноваження. 
Постановою приватного нотаріуса Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистова С.Ю. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 13.05.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
03.06.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.
У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно.
Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, дійшов такого висновку.
Судом установлено, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 є спадкоємцем майна, а саме 1/3 частини квартири, розташованої в АДРЕСА_2 - двадцять чотири, загальна площа якої 45,0 кв.м, в тому числі жила - 29,9 кв.м., і складається з двох жилих кімнат пл. 13,2 кв.м., 16,7 кв.м., кухні пл. 5,6 кв.м., ванни пл. 2,0 кв.м., вбиральні пл. 0,9 кв.м., вбудованої шафи пл. 0,2 кв.м., коридору пл. 5,5 кв.м., балкону пл. 0,9 кв.м., яка належить померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ЖРЕП м. Ізюма, Харківської області 26 травня 1999 року за № 318 та зареєстрованого в Ізюмському міському БТІ 06 серпня 1999 року за № 51, з оцінкою 2935 грн.
Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 84278585 від 24.02.2026 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідно до копії Постанови №2 про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 239/02-31 від 24.02.2026 приватний нотаріус Ізюмського районного нотаріального округу Харківської області Чистов С. Ю. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер шістнадцятого березня дві тисячі двадцять другого року, у зв`язку з тим що ОСОБА_1 пропустила строк, що встановлений законом для прийняття спадщини.
Причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивачка зазначає, те що у зв`язку із збройною агресією рф, на початку березня 2022 році позивачка разом із малолітнім сином ІНФОРМАЦІЯ_2 була вимушена виїхати за межі України.
У липні 2022 року у чоловіка позивачки стався інсульт, а тому позивачка одразу повернулася до України.
Позивачка обмежила свої пересування та переважно перебувала в лікарні, або в укритті. Місцезнаходження брата з березня 2022 року було не відоме, Ізюмський район Харківської області був окупований, а тому самотужки дізнатися долю брата позивач не могла.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 2ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Стаття 1272 ЦК України визначає наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, відповідно до якої, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
Водночас, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.
Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.
Подібний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №750/262/20 (провадження №61-14038св20).
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, має стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останнім днем визначеного законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини було 16 вересня 2022 року.
До нотаріуса позивачка звернулась 23 лютого 2026 року, тобто пропуск позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини складає більше трьох року.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка зазначає, що спочатку через збройну агресію рф була вимушена виїхати за межі України. У зв`язку з хворобою чоловіка повернулась до України, але обмежила свої пересування та переважно перебувала в лікарні, або в укритті.
Суд звертає увагу, що непрацездатність, похилий вік, відсутність коштів на проїзд до місця відкриття спадщини, на збір документів та подання заяви нотаріусу, тобто скрутне матеріальне становище не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Вказане, зокрема, неодноразово резюмується Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18, від 26 червня 2024 у справі 686/5757/23 року та багатьох інших.
Отож, посилання позивачки щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку хворобою чоловіка, суд за встановлених обставин не може розцінювати як причини, що пов`язані із об`єктивними, непереборними, істотними труднощами.
Будь-яких доказів на підтвердження обставин щодо здійснення витрат на поховання брата, а також понесення витрат на сплату комунальних послуг у квартирі позивачкою та її представником не надано.
Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, та те, що позивачка не надала беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню цієї заяви у встановлений законом строк, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81, 265 ЦПК України, суд.

у х в а л и в:
Позовні вимоги представника ОСОБА_1 адвоката Данилової Наталії Ніківни до Ізюмської міської ради Харківської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини – залишити без задоволення.
Судові витрати залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.
Повний текст рішення складений 10 липня 2026 року.

Суддя: Т. В. ШТИХ