Справа №672/443/26 
Провадження №2/672/476/26 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року м.Городок

Городоцький районний суд Хмельницької області
в складі головуючої судді Рибачук О.Г.,
з участю секретаря судового засідання Стебло Л.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представниці позивача ОСОБА_2 ,
представниці органу опіки та піклування Єгорової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради, Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком,

встановив:
ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в січні 2022 року його цивільна дружина ОСОБА_3 була примусово видворена із території України. Такому виїзду передував факт притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, оскільки вона порушила правила перебування іноземців на території України, а саме ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. З січня 2022 року по даний час дружина лише на початку після виїзду підтримувала зв`язок із ним в телефонному режимі, але згодом контакт із нею втратився. Зазначає, що він самостійно виховує двох дітей, турбується про їх утримання, здоров`я, освіту та розвиток. Дружина з січня 2022 року не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та не цікавиться їх життям. 17.03.2026 ОСОБА_1 мобілізовано на службу до Збройних Сил України та станом на сьогодні він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Діти залишились із бабусею. Враховуючи зазначені обставини, просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання дітей батьком, оскільки це рішення буде підставою для його звільнення із військової служби, у зв`язку з чим він зможе продовжувати піклуватись про своїх дітей. 
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначив, що з ОСОБА_3 він перебував у незареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилося двоє дітей – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . У 2021 році він із дружиною та дітьми переїхали до України в м.Городок та проживали у будинку його мами. В січні 2022 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, оскільки вона порушила правила перебування іноземців на території України, а саме ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування. Тому вона була примусово видворена із території України. Діти залишились проживати із ним, оскільки вони так вирішили із дружиною. Таке рішення мотивує тим, що у дружини були проблеми із вживанням алкогольних напоїв, тому дітей він їй не міг віддати. З січня 2022 року він самостійно виховував та утримував дітей, займався їх розвитком, освітою, здоров`ям, тощо. Позивач має можливість забезпечувати себе та утримувати своїх дітей в належних умовах для життя. Після його мобілізації на службу до Збройних Сил України в березні 2026 року виникла необхідність у вихованні та утриманні дітей, оскільки де перебуває їх мама на даний час йому невідомо. Проходження військової служби, перешкоджає йому виконувати ці обов`язки, тому звернувся до суду із даним позовом, щоб мати підстави для звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме по факту самостійного утримання та виховання двох дітей. Тому просив задовольнити позов.
Представниця позивача ОСОБА_2 також підтримала позовні вимоги. Додатково зазначила, що встановлення даного факту має важливе значення для її клієнта, оскільки у випадку задоволення позовних вимог, рішення у справі буде підставою для його звільнення із військової служби. На даний час вихованням та доглядом дітей позивача займається бабуся, але діти потребують батька, який з січня 2022 і до його мобілізації самостійно їх виховував та утримував, дбав про їх здоров`я, розвиток, освіту, тощо. Мама дітей ОСОБА_3 з січня 2022 року, покинувши територію України, залишила дітей чоловікові та їх життям і здоров`ям не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала. Тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином в порядку ч.10 ст.187 ЦПК України. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності, відзив суду не подала.
Представниця органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові, вважає їх обґрунтованими. Зазначила, що представниками органу опіки та піклування вивчено обставини на які посилається позивач у своєму позові та, як наслідок, прийнято висновок про доцільність встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком ОСОБА_1 ..
Представник третьої особи – Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Окрім цього, подав письмові пояснення в яких зазначив норми законодавства щодо звільнення військовослужбовців із військової служби за сімейними обставинами. Також підтвердив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.03.2026 №81 солдат ОСОБА_1 зарахований на військову службу за призовом у воєнний час. На момент зарахування його на військову службу, маючи на утриманні неповнолітніх дітей, ОСОБА_1 не скористався правом на відстрочку, що передбачено вимогами ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тому рішення у даній справі в майбутньому сприятиме позивачу чи військовій частині НОМЕР_1 у вирішенні питання його можливого звільнення з військової служби, з підстав, передбачених ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача на розгляд справи за відсутності відповідачки, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представниці, заслухавши в присутності психолога та законного представника думку малолітньої дитини, представниці органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради, оголосивши пояснення представника Військової частини НОМЕР_1 , дослідивши подані докази, допитавши свідків, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.
Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження (від 05.02.2019 НОМЕР_3 та 21.09.2020 НОМЕР_4 відповідно) (а.с.17-20).
Згідно довідки №6817-000038118 про реєстрацію особи громадянином України 20.05.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 29.01.2019 набула громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» (а.с.25). 
Згідно довідки №6817-000038120 про реєстрацію особи громадянином України 20.05.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12.09.2020 набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України» (а.с.24).
Відповідно до довідки Сектору реєстрації місця проживання відділу організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Городоцької міської ради від 23.03.2026 №43-2214 в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 (а.с.21). Власником домоволодіння, за вказаною адресою є ОСОБА_10 (а.с.28).
Згідно довідки директора Городоцької початкової школи від 19.03.2026 №27 ОСОБА_8 з 01.09.2025 навчається у зазначеному навчальному закладі. Її батько ОСОБА_1 дійсно бере участь у вихованні доньки, постійно спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям доньки, з`являється на батьківські збори у школу, постійно проводить та забирає доньку із закладу освіти (а.с.29).
Згідно характеристики лікаря-педіатра ОСОБА_11 від 20.03.2026 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають під її медичним наглядом з 2025 року. За період спостереження зазначає, що ОСОБА_1 є єдиним фактичним опікуном та особою, яка постійно здійснює догляд, виховання та забезпечення дітей. Батько дітей регулярно супроводжує дітей на медичні огляди, своєчасно звертається за медичною допомогою, виконує всі рекомендації лікаря, дбає про стан здоров`я дітей, належним чином забезпечує лікування та профілактичні заходи. Діти мають тісний емоційний зв`язок із батьком, тощо (а.с.30).
Відповідно до протоколу про адміністративні правопорушення серія ПР МХМ №000757 від 22.01.2022 та постанови про накладення адміністративного стягнення серія ПН МХМ №000757 від 22.01.2022 ОСОБА_3 , громадянку російської федерації, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, оскільки вона порушила правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 тис гривень. Місце скоєння адміністративного правопорушення м.Городок (а.с.31,32).
Штраф ОСОБА_3 сплатила 22.01.2022, що підтверджується платіжним документом (а.с.33).
Згідно довідки керуючої справами виконавчого комітету Городоцької міської ради Ольги Бистрицької від 23.03.2026 скарг, заяв та компроментуючих матеріалів, повідомлень про порушення громадського порядку та притягнення до адміністративної відповідальності на ОСОБА_1 до міської ради не надходило. (а.с.37).
Рішенням виконавчого комітету Городоцької міської ради від 06.07.2026 №168/2026 затверджено висновок органу опіки та піклування Городоцької міської ради про доцільність встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей. Згідно висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити в судовому порядку факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.143-145).
Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23.06.2026 громадянка російської федерації ОСОБА_3 28.01.2022 в пункті пропуску «Бачівськ» перетнула державний кордон у напрямку виїзд (а.с.156). 
Згідно товарних чеків, встановлено, що ОСОБА_1 в період з лютого 2024 по серпень 2026 року здійснювались витрати на купівлю продуктів харчування, одягу, ліків та інших товарів як для себе так і для дітей (а.с.181-238).
Згідно довідки Пенсійного фонду України форми ОК-5 ОСОБА_1 отримав дохід від Військової частини НОМЕР_2 в сумі за 2026 рік 29841,93 грн (а.с.241).
В судовому засіданні, з участю психолога ОСОБА_12 , заслухано думку дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що проживає разом із татом та братом. Тато її водить до школи та допомагає робити уроки. Вона його дуже любить. Маму вона не пам`ятає коли бачила.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що проживає по сусідству із ОСОБА_1 та бачить, що він виховує дітей, водить їх до школи, садочка. Матері дітей він не бачив та не знає де вона знаходиться.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою ОСОБА_1 та він є другом її сина. Підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 переїхали з російської федерації до м.Городок орієнтовно у 2021 році з двома дітьми – ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Проживали в будинку матері ОСОБА_17 . З січня 2022 року ОСОБА_1 самостійно виховує своїх дітей, оскільки їх мама виїхала за кордон. Діти ситі, доглянуті, чисті. 
Застосовані судом норми права та зміст спірних правовідносин
Звертаючись за захистом своїх прав позивач заявив вимогу про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина перша статті 4 ЦПК України передбачає право кожного у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 51 Конституції України визначає, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частини дев`ятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частина перша статті 121 СК України передбачає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Стаття 141 СК встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
За матеріалами цієї справи спільні діти сторін не досягли десяти років, а тому за правилом визначеним частиною першої статті 160 СК України місце їх проживання визначається за згодою батьків.
За змістом частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Таким чином, стаття 160 СК України закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини, що може бути реалізовано за згодою батьків. У свою чергу стаття 161 СК України врегульовує особливості вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, що відбувається у випадку якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.
З огляду на статтю 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Частина четверта статті 15 СК України визначає, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Із настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки Сімейний кодекс України чітко встановив, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Сімейний кодекс України не передбачає підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частина перша статті 152 СК України встановлює, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейне законодавство не передбачає підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Стаття 180 СК України встановила обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Закон не обмежує батьків дитини у визначенні способів виконання ними обов`язку утримувати дитину та надає можливість врегулювати це питання за їх спільною домовленістю (частина перша статті 181 СК України).
Цей підхід закріплений і в інших нормах СК України, відповідно до яких: за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга статті 181 СК України); батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом (частина перша статті 189 СК України).
Отже, свобода розсуду батьків у цьому питанні не є необмеженою та підпорядковується припису частини першої статті 9 СК України за змістом якого подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.
Як встановлено в судовому засіданні мати дітей не за власною волею виїхала за межі України, що виключає у неї наявність умислу на залишення дітей проживати лише із батьком. Таке рішення прийняте нею за наслідками притягнення до адміністративної відповідальності за ст.203 КУпАП, оскільки ОСОБА_3 порушила правила перебування іноземців на території України, а саме: ухилилась від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування.
Рішення про залишення проживати дітей із батьком було прийняте батьками спільно, що підтвердив у судовому засіданні позивач. 
Такі дії сторін узгоджуються з положеннями статті 160 СК України, яка закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини за згодою батьків. Одночасно, суд звертає увагу, що ця норма не вимагає письмового оформлення такого рішення.
Твердження позивача, що у дружини були проблеми із вживанням алкогольних напоїв, тому дітей він їй не міг віддати, не знайшло свого підтвердження у матеріалах справи, тому не спростовує висновків про спільну домовленість батьків щодо визначення місця проживання їх дітей із батьком.
Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради суд вважає необґрунтованим та прийнятим в основній частині на основі тверджень позивача та його матері, без урахування факту спільної домовленості батьків щодо визначення місця проживання їх дітей із батьком. Інформація закладу освіти і лікаря-педіатра щодо самостійного виховання дітей батьком, яку врахували представники органу опіки та підклування при складанні висновку, лише свідчить про виконання батьком своїх обов`язків по відношенню до своїх дітей і не може бути покладена в основу для висновку про факт самостійного виховання, адже заходи щодо перевірки з метою спростування чи підтвердження цього факту представниками органу опіки та піклування не вживались. Також не враховано, що лікар-педіат ОСОБА_11 не є уповноваженою особою, яка може стверджувати, що батько дітей є єдиним фактичним опікуном та особою, яка постійно здійснює догляд, виховання та забезпечення дітей. Окрім цього, представниками органу опіки та піклування було проігноровано інформацію щодо примусового повернення матері (відповідачки) до країни походження, що не може свідчити про умисність її дій щодо залишення дітей лише із батьком (інформація зазначена у 8 абз. виснов ку).
А тому, суд не бере до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області щодо доцільності встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем своїх малолітніх дітей, оскільки вказаний висновок є недостатньо обґрунтованим та прийнятий без урахування всіх важливих для вирішення даного питання обставин.
Спір щодо місця проживання дітей ініціював батько, з яким діти фактично проживали на підставі спільної домовленості із матір`ю і продовжують проживати. Мати дітей не вимагала і не вимагає зміни місця їх проживання. Тому у даному випадку право позивача жодним чином не порушується та не потребує захисту в судовому порядку.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. 
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Суд враховує, що встановлення факту перебування малолітніх дітей на самостійному вихованні та утриманні позивача впливатиме на права та законні інтереси відповідачки, як матері, оскільки у такий спосіб буде засвідчено невиконання чи неналежне виконання нею своїх обов `язків, що є підставою для негативних наслідків, таких як стягнення аліментів, позбавлення батьківських прав та інше.
Надані позивачем докази не свідчать, що відповідачка відмовляється від утримання та виховання своїх дітей, а лише підтверджують обставини проживання дітей разом з батьком, їх утримання ним, однак ці докази жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від участі у вихованні дітей.
Позивач не надав доказів відмови в наданні певних пільг та інших соціальних гарантій, відмови матері у наданні згоди на виїзд дітей із батьком за кордон України, що, в свою чергу, порушувало б права батька та свідчило про доцільність встановлення факту, про який просить позивач.
Сама лише обставина проживання дитини з одним із батьків не підтверджує факту самостійного виховання ним дитини, на що неодноразово звертав увагу в своїй практиці Верховний Суд (див. зокрема постанови Верховного Суду від 13 листопада 2025 року у справі № 592/20023/23 (провадження № 61-12694св25), від 20 січня 2026 року у справі № 137/1845/24 (провадження № 61-14408св25).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним малолітніх дітей, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків і судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт самостійного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Таким чином, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.
Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду слід залишити за останнім.
На підставі ст.ст.150,164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей батьком відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .
Представниця позивача: адвокат Сусла Ірина Миколаївна, адреса місця здійснення адвокатської діяльності індивідуально: АДРЕСА_3 .
Відповідачка: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області, код ЄДРПОУ 04060708, місцезнаходження: 32000, вул.Грушевського, 53, м.Городок, Хмельницький район, Хмельницька область.
Третя особа: Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місце формування:м.Ужгород, Закарпатська область, місце дислокації: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення суду складено 27.08.2026.

Суддя Олена РИБАЧУК