ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 759/7513/21
провадження № 61-15411св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року під головуванням судді Шум Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Слюсар Т. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Гровінг Стейт», треті особи - державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Макаров Олег В`ячеславович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гембарська Світлана Іванівна, про скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень, запису про право власності та відновлення права власності на нерухоме майно, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
1. У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 
- скасувати рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» 
Макарова О. В. від 14 серпня 2019 року № 48229390 про реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» на квартиру АДРЕСА_1 та запис про право власності за № 32809501;
- відновити за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 листопада 2002 року Святошинською районною у м. Києві радою згідно з розпорядженням від 29 листопада 2002 року 
№ 1955 і зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 03 грудня 2002 року у реєстраційній книзі за № 9369.
2. Позовна заява мотивована тим, що 06 вересня 2006 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит у розмірі 50 000 доларів США у порядку та на умовах, визначених цим договором.
3. Цього самого дня на забезпечення виконання вказаних кредитних зобов`язань між нею та банком було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого нею передано в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру 
АДРЕСА_1 .
4. Позивачка зазначала, що зобов`язання за вищевказаним кредитним договором нею виконувалося належним чином, претензій зі сторони банку до неї і поручителя за вказаним кредитним договором - ОСОБА_2 за весь період роботи ПАТ 
«КБ «Надра» не надходило.
5. Проте 03 жовтня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що 14 серпня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Макаровим О. В. зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, що є предметом іпотеки, за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт».
6. Позивачка вважала, що державну реєстрацію речових прав на квартиру здійснено неправомірно, а реєстраційні дії проведено на підставі документів, які не давали правових підстав для передачі квартири у власність відповідача.
7. Так, підставою для реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» визначено договір про відступлення прав за договором іпотеки від 10 червня 2019 року і нібито експрес-накладна з відміткою про вручення листа одержувачу. Вона жодних вимог від ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» щодо погашення заборгованості за кредитним договором не отримувала, її не було повідомлено про продаж та набуття у власність у ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» предмета іпотеки.
8. При цьому на час вчинення вказаних реєстраційних дій набрало законної сили рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року у справі № 759/19442/17, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до неї та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
9. Вона не надавала згоди на передачу її квартири у власність ані до ПАТ «КБ «Надра», ані до ТОВ «ФК «Гровінг Стейт».
10. Звертала увагу, що їй не було надано переважного права на викуп власної квартири.
11. З посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» позивачка вказувала, що кредит надавався на споживчі цілі, а не на придбання квартири, а тому не може бути безпідставно виселена без надання їй іншого місця проживання. Крім того, у спірній квартирі зареєстрована та проживає неповнолітня особа - 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
12. Святошинський районний суд м. Києва рішенням від 16 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
13. Відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що 27 червня 2019 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» надіслано ОСОБА_1 лист-вимогу від 25 червня 2019 року вих. № 25-06/19-1, в якому просило повернути суму заборгованості за кредитом, а саме: 17 695,60 доларів США - за тілом кредиту, 
12 319,52 доларів США за відсотками, 27 583,83 доларів США за пенею, а всього 
57 598,95 доларів США, за курсом Національного банку України на дату оплати, або за курсом Національного банку України відповідно до умов запропонованої оферти, повністю грошовими коштами протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги. Крім того, ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» попереджало, що у випадку неповернення суми боргу до спливу вищевказаного терміну, товариство буде вимушено захищати свої права шляхом прийняття предмета іпотеки у власність на наступний день після спливу вищевказаного терміну та зареєструє право власності на предмет іпотеки згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Вказаний лист-вимога також містив оферту, згідно з якою ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» запропонувало ОСОБА_1 погасити заборгованість за меншим курсом або реструктуризацію заборгованості за кредитним договором. У разі акцепту (прийняття, погодження) пропозиції, ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» просило підтвердити її у вигляді внесення платежу від 1,00 грн у порядку, обумовленому пропозицією у додатку № 1. Пропозиція-вимога щодо погашення кредиту та пропозиція щодо реструктуризації кредиту в іноземній валюті, викладена в цьому листі, була дійсна до 01 серпня 2019 року.
14.  ОСОБА_1 отримала вищевказаний лист-вимогу ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» за адресою її реєстрації, що підтверджується експрес накладною ТОВ «Нова Пошта» 
від 27 червня 2019 року № 59000431226191 з її підписом.
15. Акцептування ОСОБА_1 запропонованої ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» оферти підтверджується меморіальним ордером про акцептування оферти від 30 липня 
2019 року на суму 10 грн.
16. Отже, відповідачем було виконано вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку», надіслано позичальнику лист-вимогу про погашення кредитної заборгованості, а  ОСОБА_1 акцептовано пропозицію ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» і кредитна заборгованість була реструктуризована та переведена у національну валюту - гривню. Проте, всупереч досягнутих домовленостей ОСОБА_1 не здійснила жодних подальших дій, спрямованих на погашення заборгованості.
17. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося на підставі положень статті 37 Закону України «Про іпотеку» та іпотечного застереження, яке сторони узгодили у договорі іпотеки. ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» не порушило вимоги статей 38-39 Закону України «Про іпотеку», які регулюють інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки - право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки та реалізація предмета іпотеки за рішенням суду. Як наслідок, у ОСОБА_1 не виникло переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Крім того, на спірні правовідносини не поширюється вимога частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат», яка регулює порядок вчинення виконавчих написів.
18. Позивачкою не доведено порушення відповідачем вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На час звернення стягнення на предмет іпотеки кредитна заборгованість була реструктуризована та переведена у національну валюту - гривню, у зв`язку із акцептуванням позичальником оферти кредитора. Крім того, позивачкою не надано доказів, що у неї у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
19. Суд зазначив, що ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» набуло право власності на квартиру на підставі та в порядку, встановленому договором іпотеки та чинним законодавством України. Крім того, з матеріалів справи не вбачається порушень з боку державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Макарова О. В. та приватного нотаріуса Гембарської С. І. при вчиненні реєстраційних дій.
20. Суд зробив висновок, що позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно є безпідставними, а тому відсутні підстави вважати, що володіння ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» спірним нерухомим майном є незаконним.
21. Київський апеляційний суд постановою від 05 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Радкевича С. О. задовольнив частково. 
22. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року скасував. 
23. Позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
24. Скасував рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» 
Макарова О. В. від 14 серпня 2019 року № 48229390 (11:04:44) про реєстрацію за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» права власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
25. У задоволені решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.
26. Верховний Суд постановою від 17 квітня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» задовольнив частково. 
27. Постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
28. В мотивування підстав для скасування постанови апеляційного суду, Верховний Суд зазначав, що апеляційний суд у порушення вимог статті 33 Закону України «Про іпотеку» не звернув уваги на те, що у пункті 5.3 договору іпотеки від 06 вересня 
2006 року сторонами було встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
29. Аналіз вищевказаного пункту 5.3 договору іпотеки від 06 вересня 2006 року свідчить про те, що сторони договору у цьому пункті обумовили, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», тобто закріпили іпотечне застереження про можливість набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.
30. Отже, зазначений вище пункт договору іпотеки містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.
31. Таким чином, апеляційний суд помилково послався на відсутність іпотечного застереження у договорі іпотеки, оскільки тлумачення вищевказаного пункту договору іпотеки необхідно розуміти як іпотечне застереження, яке не потребує укладення сторонами окремого договору про застосування вказаного позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
32. Суд касаційної інстанції також встановив порушення апеляційним судом вимог частини першої статті 367 ЦПК України, оскільки апеляційний суд не надав правової оцінки доводам позивачки про те, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як кредит надавався на споживчі цілі, а не на придбання квартири, тому позивачка не може бути безпідставно виселена без надання їй іншого місця проживання.
33. Київський апеляційний суд постановою від 11 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Радкевича С. О. залишив без задоволення. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року залишив без змін.
34. Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції вказавши про те, що відповідач належним чином виконав вимоги статті 35 Закону «Про іпотеку», надіславши лист-вимогу, отримання якого підтверджено особистим підписом 
ОСОБА_1 у накладній «Нової Пошти». Позивачка фактично погодилася на реструктуризацію боргу, здійснивши платіж у 10 грн, що призвело до переведення зобов`язання у гривню, що зробило неможливим застосування мораторію на стягнення валютних кредитів. Перехід права власності відбувся на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (іпотечне застереження), що не передбачає виникнення у боржника переважного права на придбання майна, яке виникає лише при продажі третім особам за статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Суд не виявив порушень з боку державного реєстратора та нотаріуса, а позивачка не надала доказів відсутності у неї іншого житла, що могло б перешкодити стягненню. 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
35. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду 
м. Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 11 вересня 2024 рокуу вказаній справі, у якій просить скасувати оскаржені судові рішення та прийняти нове рішення про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
36. Судами допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, внаслідок порушення вимог частини третьої статті 77, частини другої статті 78, частин п`ятої та шостої статті 81, а також частин першої та четвертої статті 83 ЦПК України.
37. Під час розгляду цієї справи суди першої та апеляційної інстанцій не витребували у державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро», Макарова Л. В., матеріали реєстраційної справи.
38. Також судом апеляційної інстанції було відмовлено представнику позивача в призначенні почеркознавчої експертизи щодо належності підпису на накладній.
39. Твердження апеляційного суду в оскаржуваній постанові про те, що викладені в листі-вимозі від 25 червня 2019 року (вих. № 25-06/19-1) пропозиції щодо погашення та реструктуризації валютного кредиту діяли лише до 01 серпня 2019 року, є безпідставними та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.
40. Суд не надав правової оцінки твердженням позивачки про те, що меморіальний ордер № N@PL863489 від 30 липня 2019 року не є належним доказом. Цей документ, завірений печаткою ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», не містить підпису ОСОБА_1 на підтвердження сплати нею 10 грн як акцептування оферти. Через відсутність підпису платника вказаний меморіальний ордер не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Так, невстановленою особою від імені ОСОБА_1 на рахунок ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було внесено кошти у розмірі 10 грн з поміткою «акцептування оферти».
41. Окрім цього, в апеляційній скарзі зазначалося, що розгляд справи відбувся формально та «занадто швидко», всупереч статті 235 ЦПК України. Суд не дослідив письмові докази, що позбавило позивачку можливості ініціювати повернення до з`ясування обставин справи та допитати як свідка колишнього директора ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» ОСОБА_5 .
42. В постанові апеляційного суду не досліджено та не надано оцінки тому факту, що «пропозиція оферти щодо внесення змін до кредитного договору № 20/П/56/2006-840 від 06 вересня 2006 року» не містить дати оформлення. Вказана пропозиція надрукована іншим текстом, тобто цей документ є підробленим і виготовлений в 2022-2023 роках.
43. Апеляційний суд не надав жодної правової оцінки доводам позивачки про те, що подальші розрахунки за кредитним договором № 20/П/56/2006-840 здійснювалися в доларах США. Це повністю спростовує факт реструктуризації заборгованості за листом-вимогою від 25 червня 2019 року № 25-06/19-1, адже переведення суми боргу в гривню (яке нібито відбулося через сплату ОСОБА_1 10 грн) мало б потягнути за собою розрахунки виключно в національній валюті.
44. Суди також залишили поза увагою доводи позивачки про відсутність у відповідача правового статусу для стягнення коштів. Зокрема, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 1517 відповідач позбавлений ліцензій на надання фінансових послуг, а також не включений до реєстру колекторських компаній. 
45. Під час ухвалення оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки тому факту, що відповідач проігнорував заяви позивачки від 20 липня 2021 року про реструктуризацію валютного споживчого кредиту. Така реструктуризація є обов`язковою для кредитора за законом на вимогу позичальника відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Окрім цього, суд залишив поза увагою повторне звернення ОСОБА_1 від 24 грудня 2021 року з вимогою надати відповідь про прийняте рішення.
46. Також суди в оскаржуваних судових рішеннях зазначили про те, що позивачкою не доведено відсутності в неї іншого житла, апеляційний суд водночас залишив поза увагою те, що відповідачем не доведено наявності у неї будь-якого іншого нерухомого майна, окрім спірної квартири.
47. Всупереч вимогам частини шостої статті 268 та статті 383 ЦПК України незважаючи на те, що 11 жовтня 2024 року колегією суддів, яка здійснювала розгляд справи було оголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також зазначено, що повний текст постанови буде виготовлено протягом 10 днів, тобто 
21 жовтня 2024 року, однак був виготовлений 14 жовтня 2024 року. Також всупереч пункту 5 частини третьої статті 376 ЦПК України оскаржувана постанова не підписана іншими членами колегії суддів, які розглядали справу, а саме: Голуб С. А. та 
Слюсар Т. А.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
48. У січні 2025 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
49. У поданому відзиві ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» зазначило, що у позивачки відсутнє порушене право та інтерес, які вимагають судового захисту. 
50. Оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права та врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
51. Позивач оскаржує судові рішення з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, однак у касаційній скарзі немає жодного посилання на висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, що є підставою для закриття касаційного провадження.
52. Позивачка заявляє про порушення норм матеріального права, які не були підставою її позову. Також посилається на докази, які не подавалися нею до суду першої та/або апеляційної інстанцій. Продовжує приховувати від суду докази та істотні обставини, тим саме перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. 
53. За змістом касаційної скарги позивачка просить суд переоцінити докази та обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, тим саме вийти за межі касаційного розгляду справи.
54. Позивачка проявила процесуальну бездіяльність у судах першої та апеляційної інстанцій, яку хоче виправити при новому розгляді справи, а задля цього просить касаційний суд скасувати судові рішення, щоб вона могла заявити клопотання про виклик свідків, про витребування доказів, про призначення судової експертизи, які вона не заявляла у суді першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
55. Верховний Суд ухвалою від 08 січня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Святошинського районного суду м. Києва. 
56. 30 січня 2025 року цивільна справа № 759/7513/21 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи
57. 29 листопада 2002 року Святошинською районною радою у м. Києві видано ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 13, т. 1).
58. 06 вересня 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 20/П/56/2006-840.
59. Згідно з пунктом 1.1. вказаного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 50 000 доларів США у порядку і на умовах, визначених цим договором (а. с. 9-10, т. 1).
60. На забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань 06 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір іпотеки.
61. Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору іпотекодавець з метою забезпечення використання зобов`язання, що витікає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,70 кв. м.
62. Згідно з пунктом 1.2. договору іпотеки визначена сторонами вартість предмету іпотеки складає 376 770 грн, що в еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день укладення цього договору складає 74 608 доларів США.
63. Пунктом 5.1. сторони узгодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.
64. Відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
65. Згідно з пунктом 5.4. договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 5.3. цього договору.
66. Пунктом 3.1.13. сторони договору іпотеки погодили, що іпотекодавець зобов`язаний не прописувати неповнолітніх/малолітніх дітей у нерухомості, що є предметом іпотеки, на період дії договору (а. с. 11-12, т. 1).
67. 10 червня 2019 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» укладено договір № 20/П/56/2006-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором та договір відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С. І. за реєстровим № 246, предметом яких є право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за кредитним договором та договором іпотеки 
(а. с. 25-26, т. 1).
68. Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 жовтня 2019 року № 183509252 державним реєстратором 
Макаровим О. В., КП «Реєстраційне Бюро», внесено запис про право власності 
від 09 серпня 2019 року № 32809501 на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» (а. с. 15-16, т. 1).
69. Святошинський районний суд м. Києва рішення від 18 березня 2019 року у справі № 759/19442/17 у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовив 
(а. с. 17-24, т. 1).
70. Київський апеляційний суд постановою від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», задовольнив частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва 
від 18 березня 2019 року скасував. Позов ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 261,38 доларів США (а. с. 74-78, т. 1).
71. Зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що суд відмовив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку із пропуском строку пред`явлення вимоги до поручителя на підставі частини четвертої статті 599 ЦК України.
72. Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 759/19442/17, провадження № 61-19681св19, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду 
від 02 жовтня 2019 року (а. с. 79, т. 1).
73. Згідно з експрес-накладної від 27 червня 2019 року № 59000431226191 ТОВ 
«ФК «Гровінг Стейт» надіслано ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_2 , лист-вимогу від 25 червня 2019 року вих. № 25-06/19-1, в якому просило повернути суму заборгованості за кредитом у розмірі 17 695,60 доларів США за тілом кредиту, 12 319,52 доларів США за відсотками, 27 583,83 доларів США за пенею, а всього 57 598,95 доларів США за курсом Національного банку України на дату оплати, або за курсом Національного банку України відповідно до умов нижчевикладеної оферти, повністю грошовими коштами протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги.
74. У цьому самому поштовому відправленні направлено оферту, згідно з якої ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» запропонувало ОСОБА_1 погасити заборгованість за меншим курсом або реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, а сума заборгованості фіксується у національній валюті - гривні. У разі акцепту (прийняття, погодження) пропозиції, ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» просив підтвердити її у вигляді внесення платежу від 1,00 грн у порядку, обумовленому пропозицією у додатку № 1. Пропозиція-вимога щодо погашення кредиту та пропозиція щодо реструктуризації кредиту в іноземній валюті, викладена в цьому листі, була дійсна до 01 серпня 
2019 року (а. с. 117-121, т. 1).
75. Згідно меморіального ордеру від 30 липня 2019 року № @2PL863489 на рахунок ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» перераховано 10 грн. У графі призначення платежу вказано «прийняття оферти за кредитним договором № 20/П/56/2006-840 від 06 вересня 
2006 року, ОСОБА_1 ». (а. с. 122, т. 1).
76. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи установлено, що у квартирі АДРЕСА_3 зареєстрована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 27, т. 1).
Позиція Верховного Суду 
77. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
78. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
79. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
80. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
81. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
82. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
83. Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
84. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).
85. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
86. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
87. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
88. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
89. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
90. Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
91. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
92. Отже, положення Закону України «Про іпотеку» прямо вказують, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
93. Відповідно до змісту пунктів 4.4.-4.5. договору іпотеки сторони узгодили, що у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частині, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором, іпотекодержатель має право реалізувати своє право іпотеки та звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором.
94. Іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент реалізації права іпотеки, в тому числі, але не виключно, всі платежі на користь іпотекодержателя, передбачені кредитним договором, а також нараховані штрафні санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором, витрати іпотекодержателя на адвокатів, аудиторів, експертів, оцінювачів, витрати на страхування предмету іпотеки у випадку, передбаченому пунктом 3.3.3. даного договору, витрати, понесені при зверненні стягнення на предмет іпотеки та його реалізації, в тому числі за здійснення виконавчого напису нотаріуса та будь-які інші витрати, понесені іпотекодержателем у зв`язку з цим договором.
95. Згідно з пунктами 5.1., 5.3., 5.4. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором.
96. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що в укладеному іпотечному договорі наявне відповідне застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
97. Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справа № 199/8324/19 (провадження 
№ 14-212цс21) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 363/2337/19 (провадження 
№ 61-6787сво21).
98. Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.
99. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
100. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
101. Згідно з пунктом 61 Порядку (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
102. У справі, що переглядається, судами встановлено невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. Цей факт підтверджується постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 759/19442/17, якою було скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 березня 2019 року, що повністю спростовує твердження позивачки у касаційній скарзі про відсутність заборгованості та претензій з боку ПАТ «КБ «Надра».
103. Тому відповідач, як правонаступник кредитора та іпотекодержателя ПАТ «КБ «Надра», правомірно реалізував право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
104. Із інформаційної довідки № 183509252 від 03 жовтня 2019 року вбачається, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Макаровим О. В., КП «Реєстраційне Бюро», м. Київ, був внесений запис про право власності № 32809501 від 09 серпня 2019 року на спірну квартиру за ТОВ «ФК «Гровінг Стейт».
105. Підставою виникнення права власності є: «Експрес накладна з відміткою про вручення листа одержувачу, серія та номер: 59000431226191, виданий 27 червня 
2019 року, видавник: Нова Пошта; вимога, серія та номер: 25-06/19-1, виданий 
25 червня 2019 року, видавник: ТОВ «ФК «Гровінг Стейт»; договір про відступлення прав за договором іпотеки, серія та номер: 246, виданий 10 червня 2019 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Гембарською С. І.; договір № 1 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки посвідченого 06 вересня 2006 року Сніговою К. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим 
№ 3397, серія та номер: 2404; від 30 вересня 2010 року за реєстровим № 2404; договір іпотеки, серія та номер: 3397, виданий 06 вересня 2006 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Снігова К. В.».
106. 27 червня 2019 року ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» було надіслано ОСОБА_1 
лист-вимогу вих.№ 25-06/19-1 від 25 червня 2019 року, в якому просило її повернути суму заборгованості за кредитом в розмірі 17 695,60 доларів США за тілом, 12 319, 52 доларів США за відсотками, 27 583, 83 доларів США за пенею, а всього 57 598, 95 доларів США за курсом НБУ на дату оплати, або за курсом НБУ у відповідності до умов нижчевикладеної оферти, повністю грошовими коштами протягом тридцяти днів з моменту отримання цієї вимоги.-
107. Крім того, ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» попереджало, що у випадку неповернення суми боргу до спливу вказаного терміну, буде вимушено захищати свої права шляхом прийняття предмета іпотеки у власність на наступний день після спливу вказаного терміну та зареєструє право власності на предмет іпотеки відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку».
108. Отримання позивачем листа-вимоги вих. № 25-06/19-1 від 25 червня 2019 року за адресою реєстрації підтверджується експрес накладною ТОВ «Нова Пошта» 
№ 59000431226191 від 27 червня 2019 року з підписом ОСОБА_1 .
109. Отже, відповідачем було виконано вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку».
110. За змістом листа-вимоги вих. № 25-06/19-1 від 25 червня 2019 року вбачається, що він також містив оферту, за якою ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» запропонувало 
ОСОБА_1 погасити заборгованість за меншим курсом або реструктуризацію заборгованості за кредитним договором. У разі акцепту (прийняття, погодження) пропозиції, ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» просило підтвердити її у вигляді внесення платежу від 1,00 грн у порядку, обумовленому пропозицією у додатку № 1. Пропозиція-вимога щодо погашення кредиту та пропозиція щодо реструктуризації кредиту в іноземній валюті, викладена в цьому листі, була дійсна до 01 серпня 
2019 року.
111. Акцептування ОСОБА_1 оферти ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» підтверджується меморіальним ордером про акцептування оферти від 30 липня 2019 року на суму 10,00 грн.
112. У зв`язку із зазначеним, є безпідставними твердження заявниці у касаційній скарзі про те, що апеляційний суд в оскаржуваній постанові необґрунтовано вказав на дію пропозиції-вимоги щодо погашення кредиту та пропозиції щодо реструктуризації кредиту в іноземній валюті до 01 серпня 2019 року. Висновок суду повністю узгоджується з матеріалами справи, оскільки із самого змісту листа-вимоги від 25 червня 2019 року (вих. № 25-06/19-1) чітко вбачається, що ця пропозиція щодо погашення та реструктуризації валютного кредиту була дійсною лише до 01 серпня 2019 року.
113. Що стосується тверджень заявниці про ненадання судом правової оцінки меморіальному ордеру № N@PL863489 від 30 липня 2019 року, який, на її думку, є неналежним доказом через завірення печаткою ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та відсутність її підпису на підтвердження сплати 10 грн як акцептування оферти, що вказує на його невідповідність вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», слід зазначити таке. 
114. Апеляційний суд в оскаржуваній постанові обґрунтовано вказав, що належність та достовірність цього доказу позивачем не спростовано. При цьому посилання заявниці на відсутність у меморіальному ордері підпису платника не заслуговують на увагу, оскільки меморіальний ордер є розрахунковим документом, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій зі списання коштів з рахунку та внутрішньобанківських операцій. Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який був чинним на момент видачі меморіального ордеру), такий документ має містити підпис уповноваженої особи банку, яка його сформувала, а не самого платника.
115. Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.
116. Крім того, слід зазначити, що відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року (яка була чинна на момент видачі меморіального ордеру) встановлювала правила використання під час здійснення розрахункових операцій меморіального ордеру як одного з видів платіжних інструментів та у додатку № 2 визначала його форму та обов`язкові реквізити, серед яких підпис платника не передбачено.
117.  Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України).
118. Частиною першою статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
119. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина перша статті 640 ЦК України).
120. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 641 ЦК України). 
121. У частинах першій та другій статті 642 ЦК України зазначено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
122. В силу статті 643 ЦК України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.
123. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виснували про те, що ОСОБА_1 було акцептовано пропозицію ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», кредитна заборгованість була реструктуризована та переведена у гривню.
124. Оскільки позивачка не погасила кредитну заборгованість, відповідач скористався передбаченим пунктами 4.4, 5.1, 5.3, 5.4 договору іпотеки правом на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього.
125. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку». З огляду на це, відповідач не порушив вимог статей 38, 39 цього Закону, які регулюють інші способи задоволення вимог кредитора - продаж предмета іпотеки третій особі або його реалізацію на підставі рішення суду.
126. Оскільки майно перейшло у власність відповідача в порядку позасудового врегулювання (стаття 37 Закону), у позивачки не виникло переважного права на придбання цього об`єкта нерухомості.
127. Колегія суддів відхиляє посилання заявниці на неврахування судами вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на таке.
128. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
129. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
130. Судами встановлено, щоОСОБА_1 було акцептовано пропозицію ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», кредитна заборгованість була реструктуризована та переведена у гривню.
131. Таким чином, позивачка прийнявши пропозицію (оферту) погодила, що спірний договір є таким, що укладений в національній валюті, тому відсутні підстави вважати, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
132. Також колегія суддів відхиляє доводи заявниці стосовно відсутності у відповідача правового статусу для стягнення коштів, оскільки, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг № 1517 відповідач позбавлений ліцензій на надання фінансових послуг та не включений до реєстру колекторських компаній з огляду на таке.
133. Так, відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
134. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
135. Водночас суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
136. Отже, враховуючи те, що під час подання позовної заяви, розгляду справи в суді першої інстанції, позивачкою не заявлялась така підстава для скасування рішення про державну реєстрацію права власності як анулювання ліцензії ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», колегія суддів відхиляє вказані посилання заявниці.
137. Крім того, чинне законодавство та умови договору іпотеки не вимагають від іпотекодержателя наявності будь-яких ліцензій для стягнення заборгованості чи реалізації права на звернення стягнення на предмет іпотеки.
138. Стосовно договору № 20/П/56/2006-840 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 10 червня 2019 року та договору відступлення прав за договором іпотеки від 10 червня 2019 року, колегія суддів зазначає, що в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Питання визнання вказаних договорів недійсними не є предметом розгляду в цій справі.
139. Доводи заявниці про підробку пропозиції-оферти та виготовлення її в 
2022-2023 роках ґрунтуються виключно на припущеннях про інший текст та відсутність дати. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б ставили під сумнів автентичність цього документа. За таких обставин, апеляційний суд не мав правових підстав давати оцінку обставинам, які не підтверджені належними процесуальними засобами доказування, а переоцінка цих фактів виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
140. Також заявниця зазначає у касаційній скарзі про те, що під час ухвалення оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції не надав правової оцінки тому факту, що відповідач проігнорував її заяву від 20 липня 2021 року про реструктуризацію валютного споживчого кредиту. Така реструктуризація є обов`язковою для кредитора за законом на вимогу позичальника відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Окрім цього, суд залишив поза увагою її повторне звернення від 24 грудня 2021 року з вимогою надати відповідь про прийняте рішення.
141. Посилання заявниці на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» є безпідставними та безвідносними до предмета спору. Як встановлено судами, відповідач реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього ще у 2019 році, внаслідок чого основне кредитне зобов`язання припинилося.
142. Норми зазначеного закону набрали чинності лише 23 квітня 2021 року та поширювалися виключно на чинні зобов`язання за кредитами, що не були припинені на момент його прийняття. Законодавство не передбачає обов`язку кредитора проводити реструктуризацію зобов`язань, які вже припинилися у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин, вказані заяви позивачки від 2021 року не мають правового значення для оцінки законності дій відповідача у 2019 році, а тому апеляційний суд обґрунтовано не брав їх до уваги.
143. Стосовно доводів касаційної скарги про те, що апеляційний суд залишив поза увагою відсутність із боку відповідача доказів наявності у позивачки іншого нерухомого майна, окрім спірної квартири, слід зазначити таке.
144. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивачка обґрунтовувала позов посиланням на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», саме на неї покладався процесуальний обов`язок довести, що спірна квартира відповідає всім встановленим законом критеріям, зокрема є її єдиним постійним місцем проживання.
145. Крім того, відповідач разом із відзивом на позовну заяву, а також у відзиві на касаційну скаргу наголошував, що спірна квартира не є єдиним житлом позивачки. На підтвердження цього факту ним було надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 125-130, том 1).
146. Посилання заявниці на порушення судом вимог статей 268, 376, 383 ЦПК України є необґрунтованими.
147. Як убачається з матеріалів справи, вступну та резолютивну частини постанови було проголошено 11 вересня 2024 року, а повний текст складено 07 жовтня 
2024 року. Сама по собі затримка у виготовленні повного тексту постанови є виключно процесуальним строком для суду і не належить до обов`язкових підстав для скасування рішення, передбачених статтею 411 ЦПК України, оскільки це не призвело до неправильного вирішення спору по суті та не обмежило право заявниці на касаційне оскарження.
148. Доводи касаційної скарги про відсутність підписів суддів Голуб С. А. та 
Слюсар Т. А. є необґрунтованими, оскільки судове рішення підписане всім складом колегії, що здійснювала розгляд справи. Відтак, апеляційний суд не допустив порушень норм процесуального права, що тягнуть за собою скасування постанови.
149. Щодо відмови апеляційним судом у призначенні почеркознавчої експертизи щодо належності підпису на накладній слід зазначити таке.
150. Згідно з частинами першою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
151. Оскільки позивачка не заявляла клопотання про призначення почеркознавчої експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції та не надала жодних доказів об`єктивної неможливості його подання на тій стадії процесу, апеляційний суд відповідно до вимог закону правомірно відмовив у задоволенні цього клопотання. 
152. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів. Наявність у позивача іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивача.
153. Інші доводи касаційної скарги висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції
154. Що стосується клопотання відповідача про закриття касаційного провадження, обґрунтованого відсутністю в касаційній скарзі посилань на висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, яким не відповідають оскаржувані судові рішення, то колегія суддів зазначає таке.
155. Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів встановила, що заявниця, окрім іншого, посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Оскільки встановлення таких обставин потребує дослідження матеріалів справи та перевірки правильності застосування судами норм права по суті, підстави для закриття касаційного провадження на стадії його розгляду відсутні.
Щодо клопотання про долучення до справи висновку експертів
156.  ОСОБА_1 разом із касаційною скаргою подала клопотання про долучення до матеріалі справи висновку експертів № 1164/11/2024 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_1 .
157. З приводу цього клопотання Верховний Суд зазначає таке.
158. Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє у порядку та межах, визначених процесуальним законом, його повноваження врегульовано правилами Глави 2 Розділу V «Касаційне провадження» ЦПК України.
159. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
160. Суд касаційної інстанції, переглядаючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій, здійснює перевірку дотримання судами норм процесуального і матеріального права.
161. Отже, Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів, на підставі яких ухвалені судові рішення, та не здобуває нові на підтвердження чи спростування обставин справи. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
162. Вирішення питання про долучення доказів до матеріалів справи у межах касаційного провадження правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачено та до компетенції Верховного Суду не відноситься. Суд касаційної інстанції не може досліджувати нові докази, які стосуються суті спору.
163. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про долучення висновку експертів.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
164. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
165. З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
166. Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
167. Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про долучення до справи висновку експертів відмовити.
2. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
3. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 16 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2024 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко		
			
	А. І. Грушицький		
			
	Є. В. Петров