Справа № 522/12560/26
Провадження №2-а/522/359/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2026 року        м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді – Науменко А.В.,
за участі секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю..,
розглянувши у порядку спрощеного провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-271, 286 КАС України) адміністративну справу за позовом    ОСОБА_1 , подана адвокатом Алфєєвим Д.М. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 02.07.2026 року надійшла позовна заява  ОСОБА_1 , подана адвокатом Алфєєвим Д.М. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано головуючому судді Науменко А.В.
Позивач обґрунтовує свій позов тим, що оскаржуване рішення про примусове видворення було прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування принципу пропорційності. Встановлений 16 червня 2026 року строк для примусового повернення становив лише 2 календарні дні, що в конкретних умовах не забезпечувало реальної можливості ні для організації виїзду, ні для ефективного судового оскарження. Під час складання матеріалів ані 16.06.2026, ані 22.06.2026 позивачу не було забезпечено кваліфікованого перекладача, попри те, що він є іноземцем, не володіє українською мовою та підписував документи без належного розуміння їх змісту та правових наслідків. Відповідач формально використав невиконання первинного рішення про повернення як підставу для застосування більш суворого заходу — примусового видворення та поміщення до ПТПІ. Крім того, позивач має міцні сімейні зв`язки в Україні: він проживає однією сім`єю з громадянкою України ОСОБА_2 , і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина — ОСОБА_3 , яка є громадянкою України. Примусове видворення батька новонародженої дитини порушує статтю 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, права дитини та є непропорційним втручанням держави, оскільки призведе до розлучення сім`ї.
Ухвалою суду від 06.07.2026 року провадження по справі відкрито. 
13.07.2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки рішення про примусове видворення громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 прийнято у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивач, перебуваючи на території України після закінчення дозволеного строку без законних підстав та джерел існування, неодноразово порушував міграційні правила, за що був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 203 КУпАП. Факт ігнорування позивачем рішення про примусове повернення від 16.06.2026 свідчить про умисне ухилення від виконання вимог міграційного органу. Відповідач спростовує твердження про порушення права на захист, вказуючи на залучення перекладача під час складання матеріалів. Крім того, наявність сімейних зв`язків позивача в Україні не є автоматичною підставою для легалізації його перебування чи звільнення від адміністративної відповідальності за порушення міграційного законодавства, особливо в умовах воєнного стану, коли публічний інтерес щодо забезпечення національної та громадської безпеки переважає інтереси особи. На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
15.07.2026 року від позивача до суду надійшли документи про долучення до матеріалів справи, а саме ухвали від 01.05.2026 року у справі № 522/10130/21.
В судове засідання призначене на 07.08.2026 року з`явились позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Тішин Д.П., представник відповідача Саркісян А.Р.
Суд оголосив перерву на 13.08.2026 року.
У судове засідання призначене на 13.08.2026 року сторони не з`явились, про дату та час судового засідання сторони повідомлені належним чином.
Судом встановлено, що громадянин Республіки Таджикистан ОСОБА_1 прибув на територію України 09.09.2018 легально через КПП «КОНОТОП», після чого тимчасово проживав в Одеській області. Згідно з матеріалами справи, дозволений строк перебування позивача на території України закінчився, а станом на момент виявлення та прийняття спірних рішень він не мав законних підстав для перебування та постійного зареєстрованого місця проживання в Україні.
16.06.2026 працівники міграційної та правоохоронних органів виявили позивача та притягнули його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 5100 гривень. Того ж дня ГУ ДМС в Одеській області прийняло рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни із зобов`язанням залишити територію України у строк до 18.06.2026. У визначений термін позивач територію України не залишив, рішення про примусове повернення не виконав, а штраф добровільно не сплатив.
Рішення від 16.06.2026 року про примусове повернення до країни походження оскаржено до суду та 14 липня 2026 року скасовано Приморським районним судом м. Одеси. (справа № 522/11965/26).
22.06.2026 позивача було повторно виявлено, затримано о 15:00 відповідно до протоколу про адміністративне затримання та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 5100 гривень, який також не був сплачений добровільно. У зв`язку з невиконанням рішення про примусове повернення у встановлений строк без поважних причин та відсутністю документів на право проживання, 22.06.2026 ГУ ДМС в Одеській області прийняло оскаржуване рішення № 5101100100000870 про примусове видворення позивача з України.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2021 у справі №522/3997/21 (провадження №1-кс/522/2570/21) до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2021 у провадженні №11-сс/813/504/21 ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 12.03.2021 у справі №522/3997/21 скасовано, підзахисного ОСОБА_1 звільнено з-під варти, застосовано до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною залишати житло цілодобово.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2021 у справі №522/3997/21 (провадження №1-кс/522/4257/21) до ОСОБА_1 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло з 23:00 до 06:00 наступної доби та заборонено залишати територію міста Одеси.
На момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення 16.06.2026 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, триває розгляд кримінальної справи № 522/10130/21, відповідно до якої позивач є обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Розгляд апеляційної скарги у вказаній кримінальній справі призначений на 30.09.2026 в апеляційній інстанції.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2026 року вирішено Апеляційну скаргу адвоката Толпиго Дениса Миколайовича, який діє в інтересах громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2026 року скасувати.
Прийняти по справі нове рішенні про часткове задоволення позову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області.
Звільнити громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 з пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, та передати його на поруки Мусульманській релігійній громаді м. Одеси.
Покласти на громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 , такі обов`язки:
1) прибувати до визначеної службової особи з періодичністю, установленою Головним управління ДМС України в Одеській області;
2) не відлучатися з населеного пункту, в якому іноземець або особа без громадянства тимчасово перебуває, без дозволу визначеної службової особи;
3) невідкладно повідомляти визначену службову особу про зміну свого місця проживання.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4, 5 ст.250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення (повне чи скорочене) без його проголошення.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ст. 26 Закону України №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція № 353/271/150.

Згідно ч.1 ст.13 закону України «Про імміграцію», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. Відкликана або визнана недійсною посвідка підлягає вилученню центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону.

Згідно з п. 4 Інструкції № 353/271/150 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України (п. 5 Інструкції № 353/271/150).

Крім того, відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції 353/271/150 Рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

Згідно абз.3 п.10 розділу І Інструкції № 353/271/150, після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.
22.06.2026 Головним управління Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення про примусове видворення з України позивача, яким вирішено примусово видворити з України відповідача.
Оцінюючи наведені сторонами докази та доводи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.
Судом встановлено, що оскаржуване рішення від 22.06.2026 № 5101100100000870 про примусове видворення прийнято відповідачем виключно у зв`язку з невиконанням позивачем рішення про примусове повернення від 16.06.2026 у встановлений строк.
Однак рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.07.2026 у справі № 522/11965/26 рішення від 16.06.2026 про примусове повернення визнано протиправним та скасовано. Відтак юридична підстава, на якій ґрунтувалося оскаржуване рішення про видворення (факт невиконання позивачем законного рішення про повернення), відпала, а застосування більш суворого заходу примусового впливу до особи не може ґрунтуватися на невиконанні рішення, яке згодом визнано протиправним. Це свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення та про формальний підхід відповідача при його прийнятті.
Ось додатковий пункт до мотивувальної частини — оцінка щодо впливу кримінальної справи № 522/10130/21 на правомірність оскаржуваного рішення:
Судом також встановлено, що станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 22.06.2026 про примусове видворення позивача з України, а також станом на момент розгляду цієї справи судом, стосовно позивача триває розгляд кримінальної справи № 522/10130/21, у якій він є обвинуваченим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а розгляд апеляційної скарги у цій справі призначено на 30.09.2026.
Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення позивач об`єктивно перебував у категорії осіб, яким законом прямо заборонено самостійний виїзд з України у зв`язку з наявністю щодо нього незавершеного кримінального провадження. За таких обставин прийняття відповідачем рішення про примусове видворення позивача суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки покладає на позивача обов`язок, виконання якого є юридично неможливим (виїзд з України), і не узгоджується із встановленою законом забороною на виїзд особи, стосовно якої не завершено кримінальне провадження.
Суд враховує, що вказана обставина не лише не була врахована відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення, а й додатково підтверджує його необґрунтованість та невідповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України щодо прийняття рішення суб`єктом владних повноважень з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Крім того, вирішення відповідачем питання про примусове видворення особи без урахування наявності відкритого кримінального провадження унеможливлює фактичне виконання рішення про видворення до моменту завершення такого провадження, що свідчить про його передчасність та про порушення відповідачем принципу обґрунтованості.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись статтями 9, 72-77, 241, 244, 246, 268-272, 289 КАС України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 , подана адвокатом Алфєєвим Д.М. до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення– задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства № 510110010000870 від 22.06.2026 року, відносно громадянина Республіки Таджикистан ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:   А.В. Науменко 

13.08.26