Справа № 420/22957/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Радчука А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057), Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ :

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:
визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком - протиправними;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 09.03.1982 р. по 12.04.1988 р. та з 25.09.1988 р. по 24.03.1997 р. згідно трудової книжки від 10.07.1980 р. серія НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона звернулася до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про призначення пенсії. 
02 червня 2025 року заступником начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області було відмовлено в призначенні пенсії. Підстава відмови: не враховано періоди роботи оскільки на титульній сторінці внесена дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , що не відповідає паспортним даним, та 25.09.1988 р. по 24.03.1997 р. згідно трудової книжки від 10.07.1980 р. серія НОМЕР_2 , оскільки назва підприємства при прийнятті не відповідає назві при звільненні (відсутні відомості про реорганізацію підприємства). 
Позивач вважає вказане рішення протиправним, посилаючись на те, що обов`язок заповнення трудової книжки робітника та внесення виправлень покладено саме на роботодавця, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.
Справа була призначена до розгляду судді Іванову Е.А.
Ухвалою судді Іванова Е.А. від 16.07.2024 року відкрито позовне провадження та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
01.08.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач позовні вимоги Позивача вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідач вказує, що ним відносно Позивачки жодних дій або бездіяльності не вчинено, жодних рішень не прийнято та просить суд про залучення Відповідача по справі — Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким було відмовлено позивачу в призначенні пенсії.
По суті позовних вимог відповідач вказав, що на момент звернення до органів Пенсійного фонду України вік Позивачки становив 62 роки. Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років.
До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 10.07.1980, оскільки дата народження на титульній сторінці “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” не відповідає даті народження, згідно паспортних даних Позивача, чим порушено вимоги п.2.10. та п.2.12. Інструкції № 162. Крім того, додаткового уточнення потребують періоди роботи зазначені у трудовій книжці НОМЕР_2 від 10.07.1980 з 09.03.1982 року по 12.04.1988 (оскільки у записі на прийняття виправлено дату прийняття та дату наказу, чим порушено вимоги п. 2.9. Інструкції №162) та з 25.09.1988 по 24.03.1997 (оскільки запис про звільнення не завірений печаткою підприємства та відсутні підпис, ПІП та посада керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою, чим порушено вимоги пункту 4.1 Інструкції №58).
Враховуючи викладене, на думку відповідача вимоги ОСОБА_1 викладені в позовній заяві не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Ухвалою суду від 11.09.2025 року заяву представника відповідача про залучення до участі по справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області задоволено. Залучено до участі по справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області.
29.09.2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Головне управління позовні вимоги Позивача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідач 2 зазначає, що спірні правовідносини виникли у жовтні 2024 року, тобто тоді, коли позивач отримав повідомлення про відмову у призначені пенсії. Отже, про порушення своїх прав позивач дізнався отримавши вище згадане повідомлення. Разом з тим, позивач звернулася до суду лише у липні 2025, тобто з пропуском строку звернення, передбаченого статтею 122 КАС України.
По суті позовних вимог відповідач зазначив, що Головним управлінням прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно Закону № 1058, оскільки трудову книжку позивача заповнено з порушенням норм Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, отже періоди роботи вказані в цій книжці не підлягають зарахуванню до страхового стажу Позивача.
Ухвалою від 29.10.2025 року позов залишено без руху після відкриття. 
28.11.2025 року від представника позивача надійшли відповідні документи на виконання ухвали суду.
Ухвалою судді Іванова Е.А. від 07.01.2026 року по справі №420/22957/25 враховуючи те, що позивачем усунуто недоліки, продовжено розгляд справи.
Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №420/22957/25, у зв`язку з звільненням з посади судді Одеського окружного адміністративного суду ОСОБА_2 .
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду від 14.05.2026 року, справа №420/22957/25 передана судді Радчуку А.А.
Ухвалою судді Радчука А.А. від 19.05.2026 року прийнято до провадження справу №420/22957/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
02.06.2026 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, зміст якого аналогічний змісту відзиву, що поданий 29.09.2026.
Інші заяви по суті та клопотання до суду не надходили.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.10.2024 року звернулась до Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУ ПФУ в Вінницькій області, за результатом опрацювання якої прийнято рішення № 212450014120 від 17.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу позивача для призначення пенсії. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено:
«Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 р., особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. 
Згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (зі змінами), орган, що призначає пенсію, перевіряє зміст та належність оформлення наданих для призначення пенсії документів. 
Страховий стаж заявника становить 3 роки 0 місяців 7 днів. 
Результати розгляду документів наданих до заяви: за наданими документами до загального страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.07.1980 року, оскільки дата народження на титульній сторінці “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” не відповідає даті народження, згідно паспортних даних заявниці. (Додаткового уточнення потребує період роботи з 25.09.1988 року по 24.03.1997 року, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою підприємства та відсутні підпис, ПІП та посада керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та з 09.03.1982 року по 12.04.1988 року, оскільки у записі на прийняття виправлено дата прийняття та дата наказу). 
Висновок: відмовити гр. ОСОБА_3 в призначенні пенсії за віком за нормами частини 1 статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.».
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 25.10.2024 №2100-0304-8/44060, що адресований на ім`я позивача, повідомлено про відмову в призначенні пенсії.
08.05.2025 року позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо призначення пенсії. 
02.06.2025 року Головним управлінням листом №4682-3922/Г-02/8-2100/25 надано відповідь на звернення у відповідності до вимог Закону України від 02.10.1996 №394/96-ВР “Про звернення громадян”, до якої долучено лист Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 25.10.2024 №2100-0304-8/44060, в якому зазначено про відмову в призначенні пенсії Рішенням від 17.10.2024 №212450014120.
Не погодившись з відмовою у зарахуванні оскаржуваного періоду до страхового стажу при призначенні пенсії та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року, Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 20.06.1974 року № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року № 252 зі змінами від 19.10.1990 року №412.
Згідно з ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (надалі - Закон № 1058-IV), відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; 
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; 
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пп. 1.7, 1.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (надалі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон).
Суд встановив, що 10.10.2024 року (досягнувши 60 річного віку) позивач звернувся до органів ПФУ із заявою про призначення пенсії, проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду в Вінницькій області від 17.10.2024 №212450014120 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії, відповідач посилається на те, що особа не має необхідного страхового стажу, визначеного п.1 ст. 26 Закону № 1058-IV, для призначення їй пенсії.
Позивачу не зараховано до страхового стажу періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.07.1980 року, оскільки дата народження на титульній сторінці - " ІНФОРМАЦІЯ_1 " не відповідає даті народження, вказаних у паспорті заявниці. Також в рішенні від 17.10.2024 №212450014120 зазначено, що додаткового уточнення потребує період роботи з 25.09.1988 року по 24.03.1997 року, оскільки запис про звільнення не завірений печаткою підприємства та відсутні підпис, ПІП та посада керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та з 09.03.1982 року по 12.04.1988 року, оскільки у записі на прийняття виправлено дата прийняття та дата наказу.
Дослідивши зміст трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що дійсно, на першій сторінці зазначено дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , попри вірну дату народження – ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначену в паспорті позивача. Дата початку трудової діяльності позивача – 10.07.1980 року, останній запис про відомості про роботу внесено 14.04.2012 року.
Також судом встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 №№6-7 позивача:
- 09.03.1982 року прийнято робітницею польової бригади № НОМЕР_3 в Совхоз «Зерновой» (підстава: Наказ №31-к від 09.03.1982 року);
- 12.04.1988 року звільнено у зв`язку з переходом на іншу роботу (підстава: Наказ №68-к від 11.04.1988 року).
- 25.09.1988 року прийнято робітницею польової бригади № НОМЕР_3 в Совхоз «Україна Бериславського» (підстава: Наказ №194-к від 18.10.1988 року); 
- 05.06.1992 року переведено тимчасово свинаркою стф бригади №2 (підстава: Рішення №114 від 04.06.1992 року);
- 13.04.1993 року переведено постійною свинаркою (підстава: Наказ №77 від 13.04.1994 року);
- 24.03.1997 року звільнена за ст. 38 КЗПП України (підстава: Наказ №33 від 24.03.1997 року).
Щодо підстав для незарахування пенсійним органом вищезазначених періодів роботи до страхового стажу позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Згідно статті статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана - на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаці кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Станом на час внесення записів щодо спірних періодів роботи позивача загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях затвердженою постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція № 162).
Згідно п.п. 1.1. Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом трудової діяльності робітників та службовців.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.
Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні – в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів. 
З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма № Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (п.2.4. Інструкції №162).
У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції №162).
Якщо підприємства, що внесли неправильний або неточний запис, ліквідовані, виправлення здійснюються правонаступником, а за його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство.(п.2.7. Інструкції №162).
За приписами підрозділу в) “Занесення відомостей про роботу” пункту 2.13 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виробляються: для робітників - відповідно до найменувань професій, зазначених у Єдиному тарифно-кваліфікаційному довіднику робіт та професій робітників; для службовців - відповідно до найменувань посад, зазначених у Єдиній номенклатурі посад службовців, або відповідно до штатного розкладу. Зміни та доповнення, внесені в установленому порядку до зазначеного довідника, а також до Єдиної номенклатури посад службовців або штатного розкладу, доводяться до відома робітників та службовців, після чого до їх трудових книжок на підставі наказу (розпорядження) адміністрації вносяться відповідні зміни та доповнення. Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому самому підприємстві оформляється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.
Згідно пункту 2.26. Інструкції №162 запис про звільнення в трудовій книжці працівника виконується з дотриманням наступних правил: в графі 1 проставляється порядковий номер запису; в графі 2 - дата звільнення; в графі 3 - причина звільнення; в графе 4 вказується, на підставі чого внесений запис, - наказ (розпорядження), його дата та номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.
Суд зазначає, що наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за № 58, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110, затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі - Інструкція №58), з прийняттям якої Інструкція №162 не застосовується.
Слід зазначити, що відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. (Постановою від 27.04.1993 №301 Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» затверджено зразок бланку трудової книжки). Отже законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією №58 припинено застосування Інструкції 162.
При цьому, суд звертає увагу, що в Інструкції №58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції №162.
Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.
Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Вищевказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 04.07.2023 року по справі №580/4012/19.
За ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, на думку суду, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в її трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємств не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Судом встановлено, що всі розділи титульної сторінки трудової книжки позивачки є заповненими у відповідності до Інструкції №162, окрім зазначення року її народження, який відсутній, записи занесені у трудову книжку у спірні періоди зроблені чітко, суд не вбачає внесення виправлень у вказані періоди.
Враховуючи наведені норми законодавства, правову позицію Верховного Суду, а також наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що з трудової книжки, яка є основним документом що підтверджує стаж роботи, видно, що позивач у період з 10.07.1980 року по 14.04.2012 року працював на різних роботах в різних організаціях, а також з огляду на те, що трудовою книжкою підтверджено, що позивач з 09.03.1982 року по 12.04.1988 року працювала в Совхозі «Зерновой» робітницею польової бригади № 2 (підстава: Наказ №31-к від 09.03.1982 року), а з 25.09.1988 року по 24.03.1997 року в Совхозі «Україна Бериславського» на різних посадах, а отже відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача вищевказані періоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.
Суд зазначає, що оскільки подана позивачем заява про призначення пенсії з доданими документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області, та дії щодо відмови у призначенні пенсії позивачу за віком знайшли своє відображення у рішенні № 212450014120 від 17.10.2024 року, яке прийнято саме посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, то належним способом захисту в даному випадку є саме визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.
У свою чергу позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не підлягають задоволенню, позаяк управління не приймало рішень відносно пенсійного забезпечення позивача.
Суд також зазначає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування періоду роботи позивача з 09.03.1982 р. по 12.04.1988 р. та з 25.09.1988 р. по 24.03.1997 р. згідно трудової книжки від 10.07.1980 р. серія НОМЕР_2 є протиправними. Проте, аналіз відмови, викладеної у рішенні № 212450014120 від 17.10.2024 року, свідчить про наявність інших підстав його прийняття, які також позбавлені правового підґрунтя, а саме не зарахування періоду роботи з 10.07.1980 року по 14.04.2012 року (згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.07.1980 року) у зв`язку з зазначенням невірної дати народження позивача на першій сторінці трудової книжки.
Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправно відмовлено позивачу у незарахуванні періоду роботи позивача з 10.07.1980 року по 14.04.2012 року, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.07.1980 року, в тому числі з 09.03.1982 р. по 12.04.1988 р. та з 25.09.1988 р. по 24.03.1997 р., для ефективного захисту прав позивач суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати рішення відповідача № 212450014120 від 17.10.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Належним способом захисту прав позивача є також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.10.2024 року та зарахувати до страхового стажу період з 10.07.1980 року по 14.04.2012 року згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.07.1980 року, у тому числі періодів роботи з 09.03.1982 р. по 12.04.1988 р. та з 25.09.1988 р. по 24.03.1997 р., з урахуванням висновків суду.
Твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області щодо пропуску позивачем строку звернення до суду суд не приймає до уваги з огляду на те, що про відмову в призначенні пенсії позивач дізнався з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 02.06.2025 №4682-3922/Г-02/8-2100/25, до якого було долучено лист Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 25.10.2024 №2100-0304-8/44060, в якому зазначено про відмову в призначенні пенсії Рішенням від 17.10.2024 №212450014120.
При цьому відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту вручення або направлення позивачу Рішення від 17.10.2024 №212450014120 раніше. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач дізнався про порушення свого права лише після отримання листа від 02.06.2025, а отже, звернувся до суду в межах шестимісячного строку звернення, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України. 
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бендерський проти України” від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 1221,20 грн.
Зважаючи на вищевикладене, оскільки рішення, яке визнане судом протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1221,20 грн.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, 6, м. Херсон, 73036, код ЄДРПОУ 21295057), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 №212450014120 від 17.10.2024 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.10.2024 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 10.07.1980 року по 14.04.2012 року згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.07.1980 року, в тому числі періодів роботи з 09.03.1982 р. по 12.04.1988 р. та з 25.09.1988 р. по 24.03.1997 р., з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, код ЄДРПОУ 13322403) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. та 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук