Номер провадження 2/754/7035/26
Справа №754/4602/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

15 липня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Панченко О.М.
за участі секретаря судового засідання Сарнавського М.О.
позивачки - ОСОБА_1 
представника позивачки - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В

В травні 2026 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь 16 800 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, та 150 000 грн моральної шкоди, а також про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору 3328 грн. та 21 000 грн. витрат на правничу допомогу.
В обґрунтування позову зазначила, що 11.11.2025 року о 13.45 год. на перехресті вулиць Милославська- Оноре Де Бальзака, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував під керуванням позивачки та автомобіля Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача.
Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2025 року відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала легкі тілесні ушкодження, а саме забої та ссадини у ділянці обличча, травматичні сколи зубів, пошкодження ортодонтичної конструкції (брекет - системи). 11.11. 2025 року тобто у цей самий день позивач звернулася до лікаря-стоматолога ОСОБА_4 за медичної допомогою. За результатами клінічного огляду лікарем було видано довідку від 11.11.2025 року, якою підтверджується, що пацієнтка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася із скаргами на зубний та головний біль, попередньо отримала травму внаслідок ДТП. Лікарем ОСОБА_4 встановлено наступний діагноз: в ділянці нижньої губи набряк м`яких тканин, болючість при пальпації, слизова оболонка гіпермована в ділянці 31,32,33 зубів. Рухомість 2 ступеня за Міллером 33,32,31,41,42,43,44 зубів, болючість при перекусії; наявні осколи коронкової частини емалі на 33,32,31 зубах та дентину без оголення палипи зубів. Брекет система частково пошкоджена: відклеєні брекети на зубах 44,43,42, 41,31,32,33,34, ортодонтична дуга деформована. Лікарем призначено рентгенологічне обстеження КТ, в/щ, н/Щ, линамічне спостереження, естетичну реставрацію 33,32,31 зубів, консультацію щелепно-лицевого хірурга/невролога, корекцію брекет-системи (після стабілізації стану), прикладання холоду, щадна дієта та повторний огляд. Додатково лікарем зазначено, через утруднене відкривання роту та неможливість проведення лікування до стабілізації стану. За таких обставин, 11.11.2025 року лікарем було надано первинну медичну допомогу пацієнтці на суму 1 300 грн., що підтверджується актом про надання стоматологічних послуг від 11.11.2025 року та рахунком на оплату стоматологічних послуг від 11.11.2025 року, який було сплачено позивачкою та підтверджується платіжною інструкцією №2.548278083.1. Наступний плановий огляд відбувся 20.11.2025 року за результатами якого позивачці було надано ряд стоматологічних послуг на суму 6 100 грн., що підтверджується актом про наданняґ стоматологічних послуг від 20.11.2025 року, рахунком на оплату стоматологічних послуг від 20.11.2025 року, який було сплачено позивачкою та підтверджується платіжною інструкцією №1.548303525.1. 27.11.2025 року лікарем було проведено завершальний етап лікування позивачки на суму 9 400 грн., що підтверджується актом про надання стоматологічних послуг від 27.11.2025 року та рахунком на оплату стоматологічних послуг від 27.11.2025 року, який було сплачено позивачкою та підтверджується платіжною інструкцією №2.548304839.1. Загалом на лікування внаслідок ДТП потерпілою особою було витрачено 16 800 грн., що підтверджується вказаними вище документами та підлягають відшкодуванню з боку відповідача. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинена моральна шкода, яку вона оцінює у 150 000 грн., яка полягає у фізичних стражданнях, психоемоційному напруженні та істотній зміні звичного способу життя, протягом тривалого часу змушена була терпіти зубний та головний біль, була позбавлена можливості нормально приймати їжу, відчувала постійний стрес, дративливість.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Панченко О.М.
Ухвалою судді від 26.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
22.04.2026 року відповідач подав до суду відзив, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю, зазначив, що позивач не надала доказів негайної фіксації тілесних ушкоджень на місці ДТП, не викликала швидку медичну допомогу, не зафіксувала скарги на біль чи кровотечу при оформленні події, погіршення стану здоров`я вважає перебільшенням позивача та таким, що не перебуває в причино-наслідковому зв`язку із ДТП. Моральна шкода позивача також не підтверджена. Витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 21 000 грн. не виглядають співмірними зі складністю цієї справи, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.
30.04.2026 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та її представник у повному обсязі підтримали вимоги позову та просили суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подано.
Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_5 поянив, що є батьком позивача. У день ДТП 11.11.2025 року він був разом із донькою в автомобілі, коли транспортний засіб під керуванням відповідача скоїв ДТП. Донька вдарилася обличчам об кермо та після оформлення ДТП він завіз її до лікаря, оскільки у неї як потім з`ясувалося були забої та ссадини у ділянці обличча, травматичні сколи зубів, пошкодження ортодонтичної конструкції (брекет - системи). Вже вдома він побачив у себе на лобній дялянці обличча кров, раніше він цього не помітив, оскільки скоріше хотів відвезти доньку до лікаря стоматолга.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суддя встановив наступне.
11.11.2025 року о 13.45 год. в м. Києві по вул. Милославська перехрестя з вул. Бальзака, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_2 при зміні напрямку руху, при перестроюванні, не надав переваги в русі автомобілю Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебував під керуванням позивачки та який рухався в попутному напрямку по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення. Своїми діями відповідач порушив вимоги п. 10.1.,10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2025 рокувідповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
В результаті вказаної ДТП позивач отримала тілесні ушкодження, а саме забої та ссадини у ділянці обличча, травматичні сколи зубів, пошкодження ортодонтичної конструкції (брекет - системи). 11.11. 2025 року тобто у цей самий день, позивач звернулася до лікаря-стоматолога ОСОБА_4 за медичної допомогою. За результатами клінічного огляду лікарем було видано довідку від 11.11.2025 року, якою підтверджується, що пацієнтка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася із скаргами на зубний та головний біль, попередньо отримала травму внаслідок ДТП. Лікарем ОСОБА_4 встановлено наступний діагноз: в ділянці нижньої губи набряк м`яких тканин, болючість при пальпації, слизова оболонка гіпермована в ділянці 31,32,33 зубів. Рухомість 2 ступеня за Міллером 33,32,31,41,42,43,44 зубів, болючість при перекусії; наявні осколи коронкової частини емалі на 33,32,31 зубах та дентину без оголення палипи зубів. Брекет система частково пошкоджена: відклеєні брекети на зубах 44,43,42, 41,31,32,33,34, ортодонтична дуга деформована. Лікарем призначено рентгенологічне обстеження КТ, в/щ, н/Щ, линамічне спостереження, естетичну реставрацію 33,32,31 зубів, консультацію щелепно-лицевого хірурга/невролога, корекцію брекет-системи (після стабілізації стану), прикладання холоду, щадна дієта та повторний огляд. Додатково лікарем зазначено, через утруднене відкривання роту та неможливість проведення лікування до стабілізації стану. За таких обставин, 11.11.2025 року лікарем було надано первинну медичну допомогу пацієнтці на суму 1 300 грн., що підтверджується актом про надання стоматологічних послуг від 11.11.2025 року та рахунком на оплату стоматологічних послуг від 11.11.2025 року, який було сплачено позивачкою та підтверджується платіжною інструкцією №2.548278083.1. Наступний плановий огляд відбувся 20.11.2025 року за результатами якого позивачці було надано ряд стоматологічних послуг на суму 6 100 грн., що підтверджується актом про наданняґ стоматологічних послуг від 20.11.2025 року, рахунком на оплату стоматологічних послуг від 20.11.2025 року, який було сплачено позивачкою та підтверджується платіжною інструкцією №1.548303525.1. 27.11.2025 року лікарем було проведено завершальний етап лікування позивачки на суму 9 400 грн., що підтверджується актом про надання стоматологічних послуг від 27.11.2025 року та рахунком на оплату стоматологічних послуг від 27.11.2025 року, який було сплачено позивачкою та підтверджується платіжною інструкцією №2.548304839.1. Загалом на лікування внаслідок ДТП потерпілою особою було витрачено 16 800 грн.,
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 16 ЦК Україна, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом частини другої статті 1187ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо)
Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306(в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно допункту 2.2Правил дорожньогоруху(висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).
З огляду на вказане суд вважає, що позивачу, яка правомірно керувала транспортним засобом, належить право на відшкодування заподіяної їй шкоди.
Частиною 1ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четвертастатті 12 ЦПК України).
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Так, заявлена позивачем позовна вимога щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 16 800 грн на здійснення медичного обстеження свого стану здоров`я та лікування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди підтверджена дослідженими в ході судового розгляду доказами по справі, тому суд дійшов висновку, що вимоги майнової шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди врозмірі 16 800 грн підлягають задоволенню.
Посилання відповідача на те, що позивач не надала до суду доказів негайної фіксації тілесних ушкоджень на місці ДТП, не викликала швидку медичну допомогу, не зафіксувала скарги на біль чи кровотечу при оформленні події, тому її лікування не перебуває в причино-наслідковому зв`язку із ДТП, суд сприймає критично з огляду на наступне.
Так, у довідці від 11.11.2025 року, що видана позивачу лікарем-стоматологом ОСОБА_4 встановлено факт звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою саме 11.11.2025 року, тобто у день настання дорожньо-транспортної пригоди. Причина звернення - отримання тілесних ушкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обсяг та характер виявлених тілесних ушкоджень, а саме: набряк губи, сколи зубів, пошкодження ортодонтичної дуги та відклеювання елементів брекет-системи, що є характерними для ударного механізму травмування внаслідок ДТП. Таким чином, довідка від 11.11.2025 року містить відомості про час звернення позивача, причину звернення, а також результати медичного огляду та встановлені лікарем тілесні ушкодження. Вказаний документ не містить припущень, а фіксує обставини, встановлені медичним працівником під час безпосереднього огляду пацієнтки.
Отже, відповідно до статті 81 ЦПК України позивачем надано належний та допустимий письмовий доказ, який підтверджує факт отримання тілесних ушкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11.11.2025 року з вини відповідача. 
Щодо доводів відповідача про невиклик бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги,то як зазначила в судовому засіданні позивач, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди на пасажирському сидінні автомобіля, яким вона керувала перебував її батько, одразу після зіткнення він надав доньці першу допомогу, негайно зв`язався з лікарем-ортодонтом, у якого вона проходила лікування. Лікар повідомила про необхідність терміново доставити пацієнтку на огляд, оскільки внаслідок пошкодження брекет-системи та ортодонтичної дуги існувала реальна загроза швидкого зміщення зубів через постійний тиск ортодонтичної конструкції, що потребувало невідкладного медичного втручання. Саме з цих причин після оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди працівниками Національної поліції батько позивачки одразу доставив її до лікаря, який провів медичний огляд, встановив характер та обсяг тілесних ушкоджень, зафіксував їх у медичній документації та надав необхідну медичну допомогу. Більше того, відповідач після настання ДТП не вжив жодних заходів для з`ясування стану здоров`я позивачки, не поцікавився, чи потребує вона медичної допомоги, не запропонував викликати бригаду екстреної медичної допомоги та не переконався у відсутності тілесних ушкоджень у водія та пасажира пошкодженого автомобіля.
Сам по собі факт невиклику бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги не свідчить про відсутність тілесних ушкоджень та не спростовує факту їх отримання. Законодавство України не встановлює обов`язковості виклику швидкої медичної допомоги як єдиного способу підтвердження факту отримання тілесних ушкоджень унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та не впливає на належність і допустимість наданих суду медичних доказів.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Позивач зазначає, що внаслідок зазначеної події зазнала сильних душевних переживань, які призвели до зміни привичного ритму життя, протягом тривалого часу змушена була терпіти зубний та головний біль, була позбавлена можливості нормально приймати їжу, відчувала постійний стрес, дративливість, у зв`язку з чим вона зазнала моральної шкоди, розмір спричиненої їй ДТП моральної шкоди оцінює у 150 000 грн.
Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України підставами для присудження моральної шкоди є фізичний біль чи страждання, пережиті особою у зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, душевні страждання по причині неправомірної поведінки третіх осіб, щодо неї самої, членів її сім`ї, знищення чи пошкодження майна, приниження честі і гідності.
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.
Обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівнювання до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
В ході судового розгляду позивач зазначала про те, що через ДТП, що становила небезпеку для її життя і здоров`я, під час ДТП та після неї перенесла сильний нервовий стрес, зазнала душевні переживання, витратила значний час для відновлення морального стану. Відповідач добровільно шкоду не відшкодував не дивлячись на повне визнання ним своєї вини у спричиненій ДТП.
Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують те, що стан психологічного здоров`я позивачки погіршився у зв`язку із зазначеною подією.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди,завданої потерпілій внаслідок ДТП та яка підлягає відшкодуванню особою,з вини якої ця шкода завдана суд керується принципами виваженості,розумності,справедливості,та,враховуючи характер правопорушення, виходить з тривалості періоду, у який потерпіла відчуває та переносить негативні наслідки ДТП, дійшов висновку, що справедливим може бути визнано розмір відшкодування такої моральної шкоди позивачу у сумі 5000,00 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої-третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.
При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу)».
Стороною позивача на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000.00 грн надано: договір про надання правової допомоги від 05.03.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 27.03.2008; ордер серії АА №1670967; квитанції до прибуткового касового ордеру №05/03/26 від 05.03.2026 року на суму 12 000 грн., 3000 грн., 6000 грн. 
У відзиві на позовну заяву відповідач посилався на те, що витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 21 000 грн. не виглядають співмірними зі складністю цієї справи, у зв`язку з чим просив суд їх зменшити.
Тому, суд з огляду на критерій обґрунтованості та пропорційності до предмета спору вважає, що витрати на правничу допомогу мають бути відшкодовані у розмірі 15 000 грн. 
Щодо судового збору
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст.22,23,1166,1167,1187 ЦК України, ст.ст.12,13,76-81,141,258-259,263,265,268,273,280, 353-355 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 16 800.00 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, а також 3 328.00 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Панченко