Справа № 932/10837/25 
Провадження № 1-кп/932/1271/25 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2026 року    м. Дніпро
Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі:
Головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора   ОСОБА_3 , 
обвинуваченого   ОСОБА_4 (ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Дніпра обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025042150000932 від 25 липня 2025 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Вільногірськ, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей має, який має середню освіту, військовослужбовця військової служби за контрактом солдата роти охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 393 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців, 
ВСТАНОВИВ:
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, на посаді солдата роти охорони військової частини НОМЕР_1 , маючи не зняту та не погашену у законному порядку судимість за корисливі злочини проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, повторно, у період умовно-дострокового звільнення, вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 , 24 липня 2025 року в період часу з 11 год 30 хв до 11 год 50 хв проник до подвір?я домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив велосипед UP (Underprice), 27,5" 17" (43 см), WAVE-UP-BLACK, чорного кольору, що належить потерпілому ОСОБА_5 , та у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, визначивши при цьому вказаний велосипед об?єктом свого злочинного посягання.
Реалізуючи свій злочинний умисел, цілком усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, знаходячись у той же час у дворі буд. АДРЕСА_2 та доводячи до кінця реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, діючи в умовах воєного стану, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин повторно, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу викрав велосипед UP (Underprice), 27,5" 17" (43 см), WAVE-UP-BLACK, чорного кольору, вартістю 3 533 грн 33 коп., що належить ОСОБА_6 .
Після чого, ОСОБА_4 утримуючи при собі викрадене майно залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 3 533 грн 33 коп. (три тисячі п?ятсот тридцять три гривні тридцять три копійки).
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4  за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно в умовах воєнного стану.
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище. Підтвердив вчинення ним вищезазначеного злочину за вказаних обставин, надавши відповідні пояснення. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Показав, що після закінчення досудового розслідування в повному обсязі ознайомився з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані під час досудового розслідування. Також пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Зазначив, що розуміє наслідки розгляду справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Суд визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів та установив такий порядок дослідження доказів визначений ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого у судовому засіданні допитано обвинуваченого відносно фактичних обставин справи, оголошено та досліджено письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого відомості про речові докази та процесуальні витрати, надані стороною обвинувачення.
Суд дійшов переконання, що показання обвинуваченого не викликають сумніву у правильності розуміння змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, розповідь про які характеризується структурованістю, хронологією та не викликає сумнівів про відповідність дійсності.
Cуд вважає доведеною винність обвинуваченого у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.
За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму провини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання та характеру наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду в межах якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, рецидив.
Враховуючи ступінь тяжкості та обставини вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, має судимість, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, суд дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців, оскільки його виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.
На думку суду, саме такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, та відповідатиме ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення.
Підстав для звільнення  ОСОБА_4  від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст. 75 КК України суд не знаходить, у зв`язку з тим, що  ОСОБА_4  раніше неодноразово судимий за вчинення, зокрема, умисного корисливого злочину, однак він на шлях виправлення не став і вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, тому виправлення  ОСОБА_4  без відбування покарання неможливе. 
Суд не знаходить підстав для застосування ст. 69 КК України у зв`язку з відсутністю кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого  ОСОБА_4  кримінального правопорушення.
Суд враховує, що 03.06.2026  ОСОБА_4  було призначено покарання вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2026 року за ч. 1 ст. 393 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК остаточне покарання 5 років 6 місяців. 
За приписом ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.
За даним кримінальним провадженням ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення – 24 липня 2025 року, тобто до постановлення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.06.2026.
З огляду на такі обставини, на підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.
Цивільний позов відсутній. 
Долю речових доказів слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України.
Витратити на залучення експертів у зв`язку із проведенням судово-товарознавчої експертизи відповідно до ст. 122, 124, 126 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.100, 124, 349, 370, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати  ОСОБА_4  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2026 року, визначити  ОСОБА_4  остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців.

Строк відбуття  ОСОБА_4  призначеного покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня вступу вироку в законну силу.

Зарахувати  ОСОБА_4  у строк остаточно призначеного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відбуте покарання за попереднім вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2026 року з 27 серпня 2025 року по день вступу вироку в законну силу.
Стягнути з  ОСОБА_4  на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у сумі 1 782 грн 80 коп.
Речові докази:
- DVD-R диск з відеоматеріалами з технічних засобів для відеофіксації, стосовно обставин подій, що мали місце в період часу з 11 год 30 хв до 12 год 00 хв 24.07.2025, у дворі буд. №29 по вул. Светлова у м. Дніпро – залишити в матеріалах кримінального провадження;
- DVD-R диск з відеоматеріалами з технічних засобів для відео фіксації, стосовно обставин подій, що мали місце в період часу з 10 год 42 хв до 10 год 45 хв 24.07.2025, в дворі буд. АДРЕСА_2  - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та надсилається обвинуваченому. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя    ОСОБА_1