УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/1287/24 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №286/1287/24 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2024 року, ухвалене під головуванням Кулініча Я.В. у м.Овручі, 

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі – АТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Просило у солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором №іро27398 у сумі 1 095 589,10 грн, яка складається із: тіла кредиту – 826 811,19 грн; прострочених процентів за основним боргом - 217 697,11 грн; комісії - 51 080,80 грн. 
Позов обґрунтований тим, що 16 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №іро27398, за умовами якого позичальнику надаються кошти в розмірі 858 600 грн на строк до 15 вересня 2028 року, на цілі визначені у п.2.2 кредитного договору. Процентна ставка за користування кредитом становить 12,66% річних. У випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати процентів позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 16 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого останній відповідає, як солідарний боржник. Позичальник не виконує належним чином своїх зобов`язань, а тому у неї утворилася вказана вище заборгованість. На адресу боржників 01 грудня 2023 року та 28 лютого 2024 року направлені досудові вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, які залишилися без реагування. 

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2024 року позов задоволений частково. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №іро27398 у сумі 1 044 508,30 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Судові витрати з оплати судового збору покладені на відповідачів у дольовому порядку по 7 832,69 грн на кожного. 

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції дослідив лише частину документів, які подані разом із відзивом. Про документи, які були подані до суду 19 серпня 2024 року, суд нічого не сказав, а тому він їх не досліджував. Президентом України в лютому 2022 року було оголошено та введено в дію воєнний стан. Дана обставина є загальновідомою і не потребує додаткового доказування. Це є форс-мажорною обставиною, тобто обставиною непереборної сили. Також вказана обставина засвідчена офіційним листом Торгово-промислової палати України, про що зазначено у листі НБУ від 24 серпня 2022 року. Наголошує на тому, що виконувати (погашати) кредитні зобов`язання могла лише з доходів, отриманих за місцем роботи. В зв`язку з військовою агресією РФ проти України втратила роботу. Оскільки по м.Києву завдавалися ракетні удари, у передмісті велися активні бойові дії (дата обставина є загальновідомою і не потребує доказуванню), вона ( ОСОБА_1 ) вимушена була виїхати з м. Києва, а у подальшому - за межі України, тобто стати біженкою, на підтвердження цього суду надана нотаріально завірена посвідка на тимчасове проживання, що видана Литовською Республікою. Всі ці обставини позбавили її ( ОСОБА_1 ) можливості виконувати свої обов`язки за договірними зобов`язаннями. Не дослідження судом першої інстанції нотаріально завіреної посвідки на тимчасове проживання, яка видана Литовською Республікою, стало причиною з`ясування не у повному обсязі обставин, що мають значення для справи. Ця обставина та не застосування при винесенні судового рішення Директиви Ради ЄС 2001/55/ЄС «Про мінімальні стандарти для надання тимчасового захисту в разі масового напливу переміщених осіб та про заходи, що сприяють збалансованості зусиль між державами-членами щодо прийому таких осіб та відповідальності за наслідки такого прийому» стали причиною помилкового винесення рішення в частині задоволення позову. Відповідно до п.5.6.5 кредитного договору та ст.617 ЦК України виконання зобов`язання сторін за договором продовжується на період дій обставин непереборної сили, які поширюються на ОСОБА_1 , як біженку від воєнного стану, а тому є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Платежі за кредитним договором вона сплачувала відповідно до п.3.17 кредитного договору, а саме: «Шляхом перерахування у безготівковій формі на свій поточний рахунок, відкритий в АТ «Кредобанк»». Тобто, зі свого рахунку в «ПриватБанку» кошти вона ( ОСОБА_3 ) перераховувала на свій же рахунок в АТ «Кредобанк», а останній розподіляв кошти на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Про те, що банк відраховує кошти на комісію відомо не було. Відповідно до розрахунку заборгованості сума комісії, утриманої з неї ( ОСОБА_1 ) за період із вересня 2021 року по день подання позову, складає 22 694,84 грн. Відповідно до судової практики вказане утримання неправомірне, а тому при задоволенні позову суд мав на суму 22 694,84 грн зменшити суму стягнення.

Позивач АТ Кредобанк» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
При цьому покликається на те, що жодним нормативним актом не передбачено обов`язку кредитора, в т.ч. банків, запровадити відтермінування сплати кредиту до закінчення воєнного стану. Будь-які зміни до договорів укладаються за загальним правилом на основі взаємного вільного волевиявлення. Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до ст.ст.14 та 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України" шляхом видачі сертифіката. Твердження скаржника відповідача ОСОБА_1 про те, що наявність листа торгово-промислової палати унеможливлює вимогу кредитора про повне дострокове повернення кредиту спростовується постановами Верховного Суду від 07 червня 2023 року в справі №912/750/22 та від 07 червня 2023 року в справі №906/540/22.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.202,205,208-210). Відповідач ОСОБА_1 вдруге звернулася із письмовою заявою про перенесення судового засідання на інший день у зв`язку з тим, що знаходиться на амбулаторному лікуванні. Минулий разі відповідач у обґрунтування свого клопотання про відкладення розгляду справи посилалася на те, що має статус біженки, а її офіційна робота перешкоджає явці до суду. Приймаючи до уваги, що апеляційне провадження у справі відкрито саме за скаргою відповідача ОСОБА_1 , яка повинна добросовісно користуватися процесуальними правами та не допускати їх зловживання, причини повторної неявки скаржника не можуть бути визнані поважними, а тому підстави для задоволення заяви відповідача та чергового перенесення судового засідання на інший день відсутні. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання зобов`язання (ст.527 ЦК України).

Згідно з ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частин другої ст.1050, частин другої ст.1054 ЦК України, позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Окрім того, згідно з ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 16 вересня 2021 року ОСОБА_1 (позичальник) уклала з АТ «Кредобанк» кредитний договір №іро27398, за умовами якого позичальнику надаються кошти в розмірі 858 600 грн на строк до 15 вересня 2028 року, на цілі визначені у п.2.2 кредитного договору (а.с.5-12). Доступна іпотека під 7% / АДРЕСА_1 . Змінювана процентна ставка за користування кредитом становить 12,66% річних (п.3.5).

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , як поручителем, 16 вересня 2021 року укладений договір поруки (а.с.32). За положеннями п.2.6 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов`язань боржником.

Відповідно до меморіального ордеру №53329138 від 16 вересня 2021 року АТ «Кредобанк» 16 вересня 2021 року перерахувало кошти на суму 858 600 грн, призначення платежу: оплата за нерухомість згідно з договором купівлі-продажу від 16 вересня 2021 року (а.с.19).

Між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 25 липня 2022 року укладений додатковий договір №1 до кредитного договору №іро27398 від 16 вересня 2021 року шляхом підписання нового графіку, відповідно до якого сторони погодили змінити порядок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором (а.с.13-14).

Згідно з випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 , сформованою на 01 березня 2024 року за період із 16 вересня 2021 року, останньою здійснювалися платежі на погашення кредиту (а.с.20-21).

Разом із тим, із розрахунку заборгованості слідує, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором на суму 1 095 589,10 грн, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 826 811,19 грн, заборгованості за процентами - 217 697,11 грн та заборгованості за комісіями - 51 080,80 грн (а.с.18).

Із викладеного вище прослідковується, що відповідачі не завжди виконували належним чином свої договірні зобов`язання перед АТ «Кредобанк», оскільки у строки, передбачені умовами договору, не повертали отримані ОСОБА_1 кошти та не сплачували процентів за користування кредитом. Прострочка мала місце більше трьох місяців, чим грубо порушувалися права позивача, який при укладенні кредитного договору розраховував на своєчасне повернення кредитних коштів та сплату процентів за користування коштами.

Згідно з п.4.9 кредитного договору від 16 вересня 2021 року №іро27398 банк у випадках, передбачених п.2.9 кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій, інших платежів за кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) за цим кредитним договором право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором виникає, у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів за кредитним договором та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на три календарні місяці.

Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п.4.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом шестидесяти календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 60-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.4.9 кредитного договору) (п.4.10 кредитного договору).

Отже, умовами договору передбачено право АТ «Кредобанк», як кредитодавця, вимагати дострокового повернення кредиту.

01 грудня 2023 року за №85-14489626/23 та 28 лютого 2024 року за №85-14489626/1/23 на адресу відповідачів направлені досудові вимоги з пропозицією повернути заборгованість за кредитним договором, що підтверджуються списком згрупованих відправлень та описом вкладення у цінні листи (а.с.22-26). Цими вимогами позивач у письмовій формі повідомив відповідачів про затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Так, АТ «Кредобанк» вимагав від відповідачів протягом шестидесяти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку, не пізніше шестидесяти п`яти календарних днів із моменту надсилання цієї вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість. У випадку невиконання цієї вимоги у визначений строк, АТ «Кредобанк» вимагав достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Перенісши строк кредитування, позивач припинив нарахування процентів за користування кредитом.

Разом із тим, випискою по особовому рахунку позичальника підтверджується, що 15 березня 2024 року ОСОБА_1 здійснила сплату за кредитним договором у сумі 4 000 грн (а.с.68), яка позивачем не врахована при здійсненні розрахунку заборгованості (а.с.18,68).

Із урахуванням викладеного вище, з відповідачів солідарно на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №іро27398 від 16 вересня 2021 року в сумі 1 040 508,30 грн (1 044 508,30 – 4 000), оскільки доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Покликання в апеляційній скарзі на зменшення суми стягнення на суму сплаченої комісії (22 694,84 грн), приймаючи до уваги те, що суд першої інстанції відмовив АТ «Кредобанк» у стягненні заборгованості з комісії в сумі 51 080,80 грн, не можуть бути задоволеними, враховуючи, що Закон України «Про споживче кредитування» набув чинності 10 червня 2017 року, тобто до укладення сторонами 16 вересня 2021 року кредитного договору №іро27398, умовами п.3.1 цього кредитного договору чітко передбачено, що позичальник сплачує банку комісії за реальні супутні послуги та позивач у частині відмови у стягненні комісії апеляційної скарги не подавав.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість виконання кредитних зобов`язань через наявність форс-мажорних обставин не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ст.617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною третьою ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України, зокрема, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07 червня 2023 року в справі №906/540/22 дійшов висновку, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (частина перша ст.617 ЦК України, ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"). У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, 24 лютого 2022 року Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. Торгово-промислова палата України листом від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія РФ проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку в конкретному зобов`язанні. Лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів, відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи суму заборгованості за кредитним договором №іро27398, яка підлягає до стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк», із 1 044 508,30 грн до 1 040 508,30 грн. У решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 жовтня 2024 року змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитним договором №іро27398, яка підлягає до стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк», із 1 044 508,30 грн до 1 040 508,30 грн.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: