| | Справа №283/3299/25 2/760/12701/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

11 серпня 2026 року місто Київ
Солом`янський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., при секретарі судового засідання Ситніку Н.В., за участі позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент», про стягнення заборгованості із заробітної плати, 
встановив:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» (далі - відповідач), про стягнення про стягнення заборгованості із заробітної плати.
Позов обґрунтований тим, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді маркетолога. Тривалий період часу заробітна плата позивачу не виплачувалась. 
Станом на день звернення до суду заборгованість із заробітної плати становить 31000 грн.
Вказана заборгованість за твердженням позивача не була виплачена їй під час звільнення. 
З огляду на не виплату заробітної плати на момент звільнення, позивач також вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період затримки розрахунку відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 29.12.2025 справу передано за територіальною підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначеного головуючого суддю Майстренка О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених у ній.
До суду надійшли додаткові пояснення у яких остання надала суду докази усунення недоліків зазначених в ухвалі про залишення без руху від 02.04.2026. Крім того у зазначених додаткових поясненнях просила суд при ухваленні рішення не враховувати позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, 3% річних та інфляційних витрат.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення (викликом) сторін, визначено дату та призначено судове засідання. Надано строк на подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив. 
Відповідачем відзиву на позовну заяву до суду не подано.
У встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За загальним правилом ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи викладене та вимоги ст. 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності відповідача, з ухваленням у справі заочного рішення.
Разом з позовом до суду від позивача надійшло клопотання про витребування у відповідача відповідних доказів. У судовому засідання яке відбулося 07.07.2026 позивач підтримала подане нею клопотання та просила суд його задовольнити.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Заяв чи клопотань до суду не надходило.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07.07.2026 клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у відповідача необхідну для розгляду справи інформацію. У зв`язку з сим судове засідання було перенесено на 31.07.2026 
Відповідачем не надано до суду доказів, які були витребувані ухвалою суду.
У судовому засіданні, яке відбулося 31.07.2026 позивач не заперечувала проти завершення розгляду справи, позов підтримала з урахування поданих нею додаткових пояснень у справі від 30.04.2026.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Заяв чи клопотань до суду не надходило. 
Суд заслухавши думку позивача, дослідивши докази, які міститься у матеріалах справи, встановив такі факти та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 у період з 22.10.2020 по 12.07.2022 працювала у ТОВ «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на посаді маркетолога відділу маркетингу, що підтверджується копією трудової книжки позивача.
Наказом відповідача від 12.07.2022 № 175/к позивача звільнено з роботи з 12.07.2022 за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). Вказані обставини підтверджуються копією запису в трудовій книжці, яка долучена до матеріалів справи.
За період з жовтня 2020 року по липень 2022 року була нарахована, але не виплачена заробітна плата, як встановлено з матеріалів справи, що за вказаний вище період позивачу було нараховано 103441,07 грн з урахуванням зборів згідно чинного законодавства. Вказане підтверджується довідкою Пенсійного Фонду України за формою ОК-5, яка містить відомості із Реєстру застрахованих осіб на позивача за період 2013 - 2026 роки.
Позивач визнає, факт отримання заробітної плати у розмірі 41830,33 грн, зазначений факт підтверджується банківською випискою із рахунку позивача, у якій зафіксовані надходження виплати заробітної плати від відповідача.
Доказів виплати іншої частини заробітної плати суду не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, суд вважає вищевказані обставини доведеними достатніми доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
За змістом ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. 
Статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
За змістом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Разом з цим, із матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останній, як роботодавець, порушуючи вимоги трудового законодавства в частині оплати праці працівника, має заборгованість перед позивачем по заробітній платі, і не здійснив виплату цієї заборгованості навіть при звільненні позивача, що мав зробити у відповідності до вимог ст. 116 КЗпП України.
Відтак, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 
61610,74 грн є обґрунтованими та належно підтвердженими і відповідно підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про стягнення грошової компенсації днів невикористаної щорічної відпустки за час затримки розрахунку при звільненні.
У позовній заяві позивач вказує, що під час звільнення з нею не проведено повний розрахунок, зокрема не виплачено компенсацію днів невикористаної щомісячної відпустки за період з жовтня 2020 року по липень 2022 року у кількості 31 день.
З матеріалів справи вбачається, що позивач працювала на зазначеній посаді 1 рік 8 місяців 13 днів, що відповідає нарахуванню відпустки у розмірі 41 дня. 
З пояснень позивача остання використала 10 днів відпустки у зв`язку відповідачем не виплачено компенсацію 31 день невикористаної щомісячної відпустки.
Відповідачем вказаних тверджень позивача не спростовано та не надано суду доказів, які б підтверджували надання позивачу відпустки, або її грошової компенсації при звільненні.
Водночас відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову.
Відповідна норма міститься також у ст. 9 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Аналогічна норма міститься у ст. 24 Закону України «Про відпустки».
У ч. 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідачем не надано суду доказів того, що ним в момент звільнення позивача 12.07.2022 була нарахована та виплачена грошова компенсація за не використані позивачем дні щорічної відпустки.
За таких обставин розрахунок середнього заробітку повинен здійснюватись відповідно до приписів абз. 3-5 п. 4 Розділу ІІІ Постанови №100.
Так, у абз. 2 п. 4 Розділу ІІІ Постанови №100 вказано, що виплати за час вимушеного прогулу не включаються до розрахунку.
Період нарахування середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації відпустки червень 2021 року по лютий 2022 року, який включає 188 робочих днів. Загалтна сума нарахованої заробітної плати позивачу за цей період - 46231,32 грн.
Середньоденний заробіток позивача становить 245,91 грн. (46231,32 грн. / 188 робочих днів).
Компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки позивача становить - 7623,21 грн (245,91 грн. х 31 день відпустки).
Отже, суд дійшов висновку, що в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за не використані позивачем 31 день щорічної відпустки у сумі 7623 гривні 21 копійка.
Вимог позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати відповідно до ст. 117 КЗпП України, 3% річних та індексацію не беруться до уваги у зв`язку з не підтримання позовних вимог, які були подані у додаткових пояснення у справі від 30.04.2026.
Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення позову з урахуванням поданих пояснень від 30.04.2026.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вказане, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог позивача в розмірі 1331,20 грн. 
Керуючись вищевикладеним та ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент», про стягнення заборгованості із заробітної плати - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 61610 гривень 74 копійки, з відрахування із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх стягненні.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь ОСОБА_1 нараховану грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки у сумі 7623 гривні 21 копійк, з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх стягненні.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент» на користь державного бюджету судовий збір у сумі 1331 гривень 20 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Домобудівельна Компанія «Фундамент», код ЄДРПОУ 40048603, місцезнаходження: м. Київ, проспект Відрадний, буд. 103.

Суддя О. Майстренко