15.07.26
22-ц/812/1321/26
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року м. Миколаїв

справа №490/9475/24
провадження №22-ц/812/1321/26

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Локтіонової О. В.,
суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Повертайленко Ю. В.,
за участі представника відповідачки – Реу К. П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Черенкової Н. П. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Акціонерне товариство «Страхова група ТАС», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
В С Т А Н О В И В:

 
Короткий зміст позовних вимог

 
У жовтні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовував наступним.
Позивач зазначав, що 10 червня 2024 року приблизно о 07 год 40 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Jaguar F-Pace», номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиць Лягіна та Потьомкінської у м. Миколаєві, скоїла зіткнення з транспортним засобом «Ford Focus» номерний знак НОМЕР_2 під його керуванням. 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
11 червня 2024 року позивач звернувся до АТ «Страхова група ТАС», де була застрахована відповідальність ОСОБА_1 , з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року по справі №523/10480/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
18 липня 2024 року АТ «Страхова група «ТАС» йому було частково виплачено страхове відшкодування у межах суми за договором страхування в розмірі 80 398, 42 грн. 
Після вказаної дати позивач декілька разів намагався зв`язатися із відповідачкою, проте вона з 19 липня 2024 року припинила відповідати на повідомлення, сама на зв`язок не виходила.
Згідно з звітом №146-24 від 01 серпня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 208 423,20 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власникові автомобіля «Ford Focus» реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди 10 червня 2024 року становить 130 462, 90 грн, з врахуванням ПДВ в запчастинах.
За таких обставин, позивач вважав, що відповідачка ОСОБА_1 , як особа, винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана сплатити йому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що складає 128 024,78 грн (208 423,20 грн – 80 398,42 грн). Крім того, відповідачка повинна сплатити вартість проведення експертизи, яка становить 6000,00 грн.
Також позивач зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому була завдана моральна шкода, яка полягала в емоційному дискомфорті та постійних душевних переживаннях, пов`язаних з пошкодженням транспортного засобу, небажані відповідачки виходити на зв`язок. У зв`язку з пошкодженням автомобіля він був змушений користуватись громадським транспортом, що викликало суттєві незручності у пересуванні з огляду на умови воєнного стану та введеної комендантської години, спричиняло труднощі у перевезенні його дворічного сина. Йому постійно доводилося корегувати свій звичний графік відповідно до розкладу громадського транспорту. Транспортний засіб необхідний йому для проходження служби, оскільки він часто виїжджає у відрядження за межі міста. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 10 000,00 грн, яку просив стягнути з відповідачки. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції  

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 128 024,78 грн, моральну шкоду у розмірі 8000,00 грн та витрати за проведення товарознавчої експертизи у сумі 6000,00 грн. 
Ухвалюючи рішення про відшкодування майнової шкоди, суд виходив з того, що відповідачка має відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Вирішуючи питання стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача, що позбавило його можливості використовувати цей транспортний засіб у звичному режимі, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя та відновлення порушених прав. З огляду на обставини справи суд вважав розумним та достатнім відшкодування у сумі 8000,00 грн.
У зв`язку із тим, що позивачем були понесені витрати на здійснення незалежної оцінки вартості матеріального збитку у сумі 6000,00 грн, суд вважав необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача вказані витрати.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вказаного вище заочного рішення залишено без задоволення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Скарга обґрунтована тим, що судом неправильно встановлено обставини справи про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на те, що позивач отримав належне відшкодування від ПАТ «Страхова група «ТАС» та погодився з оціночним актом страхової компанії. І тільки після отримання страхового відшкодування здійснив повторну оцінку, під час якої були відсутні як представник страхової компанії, так і відповідачка. Таким чином поведінка позивача є суперечливою та не відповідає процедурі, передбаченій Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом у справі.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

10 червня 2024 року приблизно о 07 год 40 хв ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Jaguar F-Pace», номерний знак НОМЕР_1 на перехресті вулиць Лягіна та Потьомкінської у м. Миколаєві, скоїла зіткнення з транспортним засобом «Ford Focus» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 липня 2024 року по справі №523/10480/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , власником автомобіля Ford Focus номерний знак НОМЕР_4 є ОСОБА_3 .
Згідно з полісом №ЕР-218611555, строк дії якого з 27.12.2023 до 26.12.2024, АТ «Страхова група «ТАС» була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 щодо транспортного засобу Jaguar F-Pace, номерний знак НОМЕР_1 . Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000,00 грн, розмір франшизи 0,00 грн.
11 червня 2024 року  ОСОБА_3 направив до АТ «Страхова група «ТАС» повідомлення про ДТП.
09 липня 2024 року він звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, у якій вказав, що згоден з розміром страхового відшкодування у сумі 80 448,42 грн та не наполягає на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. 
18 липня 2024 року АТ «Страхова група «ТАС» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у погодженій сторонами сумі, що підтверджується скріншотом з карткового рахунку позивача.
Згідно з звітом №146-24 від 25 липня 2024 року про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власникові автомобіля Ford Focus реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди – 10 червня 2024 року становила 130 462,90 грн з врахуванням ПДВ в запчастинах.
25 липня 2024 року позивачем здійснено оплату проведення незалежної оцінки в розмірі 6000,00 грн, що випливає з рахунку №146-24 від 25.07.2024 та платіжної інструкції №0.0.3785849563.1 від 25.07.2024.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Згідно з нормами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 р. №1961-IV).
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 р. №1961-IV (далі – Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Пункт 36.2 статті 36 Закону №1961-IV регламентує, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими – прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Частина перша статті 1167 ЦК України регламентує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги про стягнення майнової шкоди та витрат за визначення вартості матеріального збитку, суд виходив з того, що позивач довів заявлені вимоги належними доказами. На думку суду, саме відповідачка має відшкодувати позивачу вказану ним суму.
Що стосується стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди, то суд вважав, що вона з урахуванням обставин справи підлягає частковому задоволенню.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду про наявність підстав для стягнення з відповідачки майнової шкоди та витрат за визначення вартості матеріального збитку, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.
За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа та страховик визначили розмір страхового відшкодування, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася.
Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, в силу якої страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Оскільки рacta non obligant nisi gentes inte quas inita (договори не зобов`язують нікого, крім осіб, які в них беруть участь), тому домовленістю між двома сторонами не може бути збільшено обсяг відповідальності третьої особи, не сторони такого договору.
Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону №1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.
Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором.
Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню:
- загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи;
- розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону №1961-IV;
- чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону №1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком.
Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Досліджені докази свідчать, що ліміт відповідальності відповідачки за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів становить 160 000,00 грн. 
Згідно з звітом №146-24 від 25 липня 2024 року про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті дорожньо-транспортної пригоди власникові автомобіля Ford Focus реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди – 10 червня 2024 року становила 130 462,90 грн з врахуванням ПДВ в запчастинах.
Отже, ліміт відповідальності повністю покриває вартість матеріального збитку.
Посилання позивача на те, що для обрахування треба брати саме вартість відновлювального ремонту, яка дорівнює 208 423,20 грн з урахуванням ПДВ у запчастинах, колегія суддів відхиляє, тому що згідно з вимогами ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Матеріальний збиток у цій справі у сумі 130 462,90 грн з врахуванням ПДВ в запчастинах визначався саме як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу і величини втрати товарної вартості.
До того ж позивачем не було надано доказів здійснення ремонту автомобіля з заміною зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу).
За такого колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди та стягнення витрат за визначення вартості матеріального збитку є помилковим.
Що стосується висновку суду про наявність підстав для стягнення з відповідачки моральної шкоди, то колегія суддів з ним погоджується, однак вважає стягнутий судом розмір моральної шкоди завищеним.
Виходячи з обставин справи, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості та таким, що враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, спричинених пошкодженням його майна, розмір моральної шкоди у сумі 5000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди та стягнення витрат за визначення вартості матеріального збитку підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог; в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди оскаржуване рішення підлягає зміні у бік зменшення розміру шкоди до 5000,00 грн. 
Щодо судових витрат 

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідачки та часткове скасування і зміну рішення суду першої інстанції, то наявні підстави для відшкодування позивачем відповідачці понесених нею судових витрат у суді апеляційної інстанції у вигляді судового збору у сумі 2100,00 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди та стягнення витрат за визначення вартості матеріального збитку скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 липня 2025 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши її розмір до 5000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2100,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий   О. В. Локтіонова

Судді  Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова 

Повне судове рішення складено 17 липня 2026 року.