КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року м. Київ справа №320/51810/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту також відповідач 1, ВЧ НОМЕР_1 ) та Військової частини НОМЕР_2 (далі по тексту також відповідач 2, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 у вигляді ненарахування позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період перебування на стаціонарному лікуванні з 11.05.2023 по 22.05.2023, з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період його перебування на стаціонарному лікуванні з 11.05.2023 по 22.05.2023 з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 у вигляді ненарахування позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткову винагороду, передбачену постановою №168 за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК ВЧ НОМЕР_3 (довідка №704 від 22.05.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.2023 тяжкої травми з 22.05.2023 по 22.06.2023 з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду, передбачену постановою №168, за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК ВЧ НОМЕР_3 (довідка №704 від 22.05.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.2023 тяжкої травми з 22.05.2023 по 22.06.2023 з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 у вигляді ненарахування позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК КНП «Обухвіська БЛІЛ» (довідка №531/46 від 22.06.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 « 3903) після отриманої 11.05.2023 тяжкої травми з 22.06.2023 по 22.07.223 з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду, передбачену постановою №168, за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК КНП «Обухвіська БЛІЛ» (довідка №531/46 від 22.06.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.223 тяжкої травми з 22.06.2023 по 22.07.2023 з урахуванням виплачених сум.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , проходить військову службу з 24.02.2022 за контрактом. Позивач пояснив, що 11.05.223 він отримав поранення під час захисту Батьківщини в районі н.п. Бахмут Донецької області та у період з 15.05.2023 по 23.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. У період з 22.05.2023 по 22.07.2023 перебував у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Проте, позивач стверджує, що в означений період йому не була виплачена додаткова винагорода відповідно до постанови №168 у повному обсязі, що і слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач 1, заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що за період з 15.05.2023 по 22.05.2023 позивачу була нарахована додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн за період стаціонарного лікування у медичному закладі, яка була виплачена ВЧ НОМЕР_2 на підставі розрахунково-платіжної відомості та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 19.10.2023.
Стосовно нарахування додаткової винагороди за час перебування позивача у відпустках у спірному періоді, відповідач 1 зазначив, що у зв`язку з відсутністю у розпорядженні ВЧ НОМЕР_1 доказів на підтвердження тяжкості поранення були відсутні підстави для нарахування додаткової винагороди.
Відповідач 1 наголосив на наявності у позивача обов`язку належного повідомлення ВЧ НОМЕР_1 про факт прийняття (ухвалення) рішення ЦВЛК, якими внесено зміни або скасовано рішення ВЛК нижчого рівня, на підставі яких можливо встановити ступінь тяжкості травми військовослужбовця. Враховуючи відсутність такого повідомлення відповідач 1 стверджує про відсутність у нього можливості прийняття відповідного рішення відносно позивача щодо нарахування йому додаткової винагороди за спірний період.
Таким чином, на думку відповідача 1, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач стверджує, що звертався до командира ВЧ НОМЕР_1 з рапортом, до якого було долучено довідку про отримання поранення ЦВЛК, проте, з невідомих причин у реєстрації такого рапорту було відмовлено із зазначенням про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди.
Позивач наголошує на тому, що підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), видана командиром ВЧ, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок військовослужбовця звертатись із письмовим рапортом про виплату йому додаткової винагороди.
У додаткових поясненнях відповідач 1 повторно наголосив на тому, що позивачем не було повідомлено ВЧ НОМЕР_1 про факт відміни рішень ВЛК рішеннями ЦВЛК, що, в свою чергу, свідчить про відсутність у ВЧ НОМЕР_1 підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування його у відпустці за станом здоров`я.
Відповідачем 1 подано заперечення на відповідь на відзив, в якх зазначено, що у випадку відмови у прийнятті рапорту військовослужбовця, останній не позбавлений у праві скерувати такий рапорт засобами поштового зв`язку. Відповідач 1 наголошує на тому, що позивачем не долучено до матеріалів справи копію рапорту, який він намагався подати до ВЧ НОМЕР_1 та який означена ВЧ відмовилась приймати.
Відповідач 1 наголосив на тому, що законодавчо визначено, що для вирішення питання про нарахування та подальшу виплату додаткової винагороди за період перебування у відпустці необхідно надати до військової частини документи ВЛК, в яких містяться висновки про ступінь важкості поранення, які не були подані позивачем. Водночас, у випадку відсутності таких документів відсутні і підстави для прийняття рішення щодо нарахування та виплати додаткової винагороди в межах спірних відносин.
Крім того, відповідач 1 наголосив, що матеріали справи містять копію наказу про надання позивачу частини основної щорічної відпустки з 06.06.2024 по 22.06.2024 на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту. Відповідно до наказу від 18.06.2024 позивач вибув до Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» 18.06.2024. наказом від 27.08.2024 підтверджується прибуття позивача до ВЧ НОМЕР_1 . Означені обставини, на переконання відповідача 1, свідчать про неможливість виконання позивачем обов`язків військової служби у період з 06.06.2024 по 26.08.204.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
Позивач є військовослужбовцем та у спірний період проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 за контрактом, укладеним 24.02.2022 строком на 3 роки.
Листом начальника відділу бухгалтерського обліку та виконання кошторису - заступником начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.08.2022 №760/15/7877 підтверджено, що перебування Військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_2 .
Довідкою від 14.07.2023 №1257, виданою ВЧ НОМЕР_1 , про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підтверджується, що молодший сержант ОСОБА_1 11.05.2023 одержав поранення під час захисту Батьківщини, в районі населеного пункту Бахмут Донецької області (ВТ. Закритий перелом латеральної кістки правої гомілки). У стані алкогольного та наркотичного сп`яніння не перебував. Травмування, ТАК, пов`язано з захистом Батьківщини.
Відповідно до довідки ВЛК від 22.05.2023 №705, виданої ВЧ НОМЕР_3 , травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Позивач потребує відпустки за станом здоров`я 30 календарних днів.
Довідкою ВЛК від 22.06.2023 №531/76-22, виданою КНП «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Обухівської міської ради, травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Позивач потребує відпустки за станом здоров`я терміном 30 календарних днів.
Відповідно до витягу з протоколу засідання ВЛК ЦВЛК Збройних Сил України від 17.05.2024 №3903 травма молодшого сержанта ОСОБА_1 , ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Постанову ВЛК про причинний зв`язок зазначеної травми за довідками ВЛК ВЧ НОМЕР_3 від 22.05.2023 №705 та КНП «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 22.06.2023 №531/46 відмінено.
Відповідно до довідки ВЛК від 26.08.2024 №21932, виданої Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ, за результатами проведеного медичного огляду 26.08.2024 встановлено, що травма, отримана 11.05.2023, є тяжкою; ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до довідки про доходи від 12.10.2024 №620, виданої ВЧ НОМЕР_1 , позивачу нараховано додаткову винагороду у травні 2023 року у сумі 45 161,29 грн, у червні, липні 2023 року - 0,00 грн, у серпні 2023 року - 5 806,45 грн.
Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності відповідачів щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди у спірному періоді перебування позивача на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
В умовах збройної агресії рф проти України важливим залишається питання належного соціального захисту військовослужбовців, які беруть участь у захисті державного суверенітету України. У військово-соціальній сфері матеріальне забезпечення є аналогом системи гарантій у системі соціального захисту населення і включає професійні винагороди та премії тим військовослужбовцям, які виконують обов`язок із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Безумовно, система матеріального забезпечення військовослужбовців виконує стимулювальну функцію, що, крім патріотизму, є потужною мотивацією і адекватною відповіддю держави, яка піклується про військовослужбовців під час дії воєнного стану.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Таким чином, Україна зобов`язана вживати всіх можливих заходів для мотивації військовослужбовців та забезпечення соціальної підтримки членів їхніх сімей.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їхньої службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту також - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частинами другою-четвертою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
На виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову №168, пунктом 1 якої в редакції на момент виникнення спірних відносин установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
З аналізу наведеної правової норми висновується, що додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а також військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому у період, який охоплює час перебування військовослужбовця у відпустці для лікування, приписи Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 30.05.2025 у справі №380/27432/23, від 24.09.2025 у справі №620/3407/24.
Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за №382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку №260 шляхом доповнення розділу І пункту 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022).
В подальшому, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29, яким, серед іншого, визначено, що у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, також включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (ця норма застосовується з 24.02.2022).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена Додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 24.08.2008 №402 (далі по тексту також - Положення №402), видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (зразок заповнення наведено в додатку № 5).
У Довідці обов`язково зазначити: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травми, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі Довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дій, бойового донесення, тощо).
Пунктом 16 розділу І Порядку №260 встановлено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача на нарахування та виплату додаткової винагороди відповідно до постанови №168 за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з отриманим 11.05.2023 пораненням із визначенням ступеню тяжкості такого поранення.
Стосовно правомірності ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за час перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, отриманим 11.05.2023, суд зазначає, що виходячи зі змісту наведених вище норм, додаткова винагорода до 100 000 грн на місяць виплачується за час перебування військовослужбовців на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), за формою, наведеною у додатку 5 Положення №402, яка видана командиром військової частини, де проходять службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець.
Отже, додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань.
Позиція аналогічного змісту викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2025 у справі №380/27432/23.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи видача позивачу довідки ВЧ НОМЕР_1 від 14.07.2023 №1257 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), відповідно до якої молодший сержант ОСОБА_1 11.05.2023 одержав поранення (ВТ. Закритий перелом латеральної кістки правої гомілки) під час захисту Батьківщини, в районі н.п. Бахмут Донецької області. У стані алкогольного сп`яніння не перебував. Травмування, ТАК, пов`язано із захистом Батьківщини.
Підстава: наказ на розслідування командира ВЧ від 18.05.2023 №241.
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №4575 позивач у період з 15.05.2023 по 23.05.2023 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом - ВТ (11.05.2023) закритий перелом латеральної кістки правої гомілки без значного зміщення.
Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів, якими підтверджується факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання ним поранення під час захисту Батьківщини, суд дійшов висновку про те, що за такий період позивач набув право на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі пропорційно часу перебування його на стаціонарному лікуванні відповідно до постанови №168, оскільки умови, передбачені нормами означеної постанови, які необхідні для виплати збільшеної до 100 000 грн винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, позивачем дотримані та підтверджуються матеріалами справи.
Відповідач 1 у письмових поясненнях стверджує, що за період часу з 15.05.2023 по 22.05.2023 позивачу нарахована додаткова винагорода у розмірі до 100 000 грн за період стаціонарного лікування у медичному закладі та виплачена ВЧ НОМЕР_2 на підставі розрахунково-платіжної відомості та наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №651 від 19.10.2023.
Відповідачем 1 надано копію витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.06.2023 №281 про виплату додаткової винагороди за травень 2023 року, пунктом 1 якого визначено виплатити особовому складу ВЧ НОМЕР_1 за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів та виконання бойових (спеціальних) завдань додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн у розрахунку на місць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, відповідно до додатку 1 до цього наказу.
Додатком 1 до означеного наказу встановлено виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, виходячи з бази обчислення 100 000 грн, за період з 01.05.2023 по 14.05.2023 на підставі рапорту командира підрозділу №2973 від 07.06.2023 з переліком бойових розпоряджень.
Пунктом 1 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19.10.2023 №651 встановлено до виплати додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн військовослужбовцям за час лікування у зв`язку з отриманим пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) за попередні періоди 2023 року відповідно до доадтку 1 до цього наказу.
Додатком 1 до означеного наказу встановлено виплатити молодшому сержанту ОСОБА_1 додаткову винагороду, виходячи з бази обчислення 100 000 грн, за період з 15.05.2023 по 22.05.2023 на підставі довідки ф. 5 №1256 від 14.07.2023, наказу №137 від 15.05.2023, наказу №145 від 23.05.2023, виписки з медичної картки стаціонарного хворого №4575 від 23.05.2023, наказу на завершення розслідування №37 від 24.07.2023.
Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи наявність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування його на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманням поранення під час захисту Батьківщини, що не заперечується ВЧ НОМЕР_1 .
Враховуючи наявність в матеріалах справи доказів на підтвердження нарахування ВЧ НОМЕР_1 позивачу додаткової винагороди на підставі наказу від 19.10.2023 №651 за період перебування його на стаціонарному лікуванні, у суду відсутні підстави для задоволення вимог в частині, заявленій до ВЧ НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування спірної додаткової винагороди у цій частині з огляду на самостійне нарахування відповідачем 1 додаткової винагороди позивачу за період перебування його на стаціонарному лікуванні з 15.05.2023 по 23.05.2023 внаслідок поранення, отриманого у зв`язку із захистом Батьківщини.
З наявної в матеріалах справи довідки про доходи №15 від 16.03.2025 №543, виданої ВЧ НОМЕР_1 , вбачається про виплату позивачу додаткової винагороди за травень 2023 року у сумі 45 161,29 грн. Проте, означена довідка не містить періоду, за який позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду у сумі 45 161,29 грн за травень 2022 року.
Виходячи з математичного розрахунку, додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн у травні 2023 року могла бути виплачена за 31 день служби.
Оскільки матеріалами справи підтверджено право позивача на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 01.05.2023 по 14.05.2023 та з 15.05.2023 по 22.05.2023 (22 календарні дні), у суду наявні підстави вважати, що виплачена за травень 2023 року сума додаткової винагороди у сумі 45 161,29 грн є заниженою (100 000 грн / 31 день = 3225,81 грн за 1 день; 3225,81 грн * 22 дні = 70 967,82 грн).
Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів нарахування та виплати позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди за період перебування його на стаціонарному лікуванні у повному обсязі, з метою захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 як розпорядника коштів ВЧ НОМЕР_1 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні відповідача 2, виплатити позивачу додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування його на стаціонарному лікуванні з 15.05.2023 по 22.05.2023 з урахуванням виплачених сум.
Стосовно правомірності ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди відповідно до постанови №168 за час перебування у відпустці за станом здоров`я після поранення, суд зазначає таке.
Як вже зазначалося судом, згідно з пунктом 1 Постанови №168 відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, ..., перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, аналіз наведених норм законодавства України, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що встановлена постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Тобто норми Постанови №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 грн винагороди за час перебування у відпустці для лікування, а саме: пов`язаність поранення (контузія, травма, каліцтво) військовослужбовця із захистом Батьківщини, а також таке поранення є тяжким за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи про відсутність у довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 14.07.2023 №1257, виданій ВЧ НОМЕР_1 , в первинній медичній документації, у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №4575, у довідці від 22.05.2023 №705, довідці від 22.06.2023 №531/76, про надання яких на адресу Військової частини НОМЕР_1 відповідач 1 не заперечує, інформації про ступінь тяжкості поранення позивача, отриманого 11.05.2023.
Означена інформація відсутня також і у витягу з протоколу засідання ВЛК ЦКЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903, проти надання якого на адресу ВЧ НОМЕР_1 заперечує відповідач 1.
Визначення ступеню поранення позивача, отриманого 11.05.2023, як тяжкого, міститься у довідці ВЛК від 26.08.2024 №21932, виданій Національним військово-медичним клінічним госпіталем Міністерства оборони України.
Водночас, ВЧ НОМЕР_1 заперечує надання позивачем означеної довідки, як однієї з обов`язкових передумов для вирішення питання щодо набуття позивачем права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі пропорційно часу перебування його у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Позивач пояснив, що ним подавався відповідний рапорт з довідкою ВЛК від 26.08.2024 та витягом з протоколу ЦВЛК від 17.05.2024, проте ВЧ НОМЕР_1 відмовила у реєстрації такого.
Суд зауважує, що відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження означених доводів унеможливлює дослідження судом питання надання саме позивачем Військовій частині НОМЕР_1 доказів на підтвердження встановлення висновком ВЛК ступеня поранення позивача 11.05.2023 як тяжкого.
Варто зауважити, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 23.08.2023 №901, якою затверджено Порядок здійснення в особливий період обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між закладами охорони здоров`я державної та комунальної власності, державними установами Національної академії медичних наук, в яких військовослужбовці перебували (перебувають) на лікуванні, військовими частинами і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту також - Порядок №901).
Відповідно до пункту 2 Порядку №901 для обміну медичними та іншими документами військовослужбовців між військовими частинами, закладами охорони здоров`я і територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки використовуються системи електронного документообігу Міноборони, Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Згідно з пунктом 5 Порядку №901 медичні та інші документи військовослужбовця через систему електронного документообігу надсилаються:
військовою частиною, в якій військовослужбовець проходить військову службу, до закладу охорони здоров`я, де він перебуває на лікуванні, - довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва);
військовою частиною, в якій військовослужбовець проходить військову службу, до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зазначеного у рапорті військовослужбовця, - довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), витяг з наказу по особовому складу командира (керівника) військової частини, витяг з наказу по стройовій частині командира (керівника) військової частини, відпускний квиток;
штатною військово-лікарською комісією до закладу охорони здоров`я, де військовослужбовець перебуває (перебував) на лікуванні, - постанова військово-лікарської комісії, оформленої у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії;
закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, та до найближчого військово-медичного закладу охорони здоров`я протягом одного дня з моменту, коли військовослужбовець поступив на стаціонарне лікування до закладу охорони здоров`я або вибув з нього, - іменний список військовослужбовців, які поступили на стаціонарне лікування (обстеження) до закладу охорони здоров`я та вибули з нього, інші документи у разі потреби;
закладом охорони здоров`я до військової частини, де військовослужбовець проходить військову службу, і територіального центру комплектування та соціальної підтримки, які зазначені в рапорті військовослужбовця, не пізніше дня завершення його лікування та виписки із закладу охорони здоров`я - постанова військово-лікарської комісії, оформлена у вигляді свідоцтва про хворобу чи довідки військово-лікарської комісії, виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, рапорт військовослужбовця про надання йому відпустки для лікування у зв`язку з хворобою, відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), про звільнення від виконання службових обов`язків на підставі рішення військово-лікарської комісії або про звільнення з військової служби за станом здоров`я з метою взяття на військовий облік (виключення з військового обліку), інші документи у разі потреби.
Наведене свідчить, що між медичними закладами та військовими частинами, в яких проходять службу військовослужбовці повинен існувати електронний документообіг медичних документів.
З метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, ухвалами суду від 16.03.2026 та від 30.04.2026 було витребувано від Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та від відповідачів інформацію щодо направлення на адресу Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 довідки ВЛК від 26.08.2024 №21932, виданої Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наданням підтверджуючих доказів.
ВЧ НОМЕР_2 у відзиві на позовну заяву стверджує, що перевіркою вхідної кореспонденції існуючими у військовій частині НОМЕР_4 засобами інформаційно-комунікаційного обміну службовою інформацією встановлено, що довідка ВЛК від 26.08.2024 №21932 з Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» на ім`я позивача до військової частини НОМЕР_2 засобами СЕДО-М не надходила. В порядку досудового урегулювання спору позивач, ані до колишньої військової частини НОМЕР_1 , ані до військової частини НОМЕР_2 , не звертався, заяв або клопотань про перерахунок виплачених суми додаткової грошової винагороди на розгляд командування частини не надавав, заходів досудового урегулювання спору не вживав.
Листом від 08.05.2026 №545/4/7204 Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» повідомлено, що за результатами обстеження позивача гарнізонною ВЛК прийнято постанову, яка оформлена довідкою від 26.08.2024 №21932. Зазначено, що оскільки ОСОБА_1 не надав дозволу на обробку персональних даних, повідомлення командиру ВЧ НОМЕР_1 по СЕДО не надіслане.
Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи жодних доказів, якими б підтверджувалось отримання відповідачами постанови ВЛК, оформленої довідкою від 26.08.2024 №21932, якою підтверджено, що травма, отримана позивачем 11.05.2023, є тяжкою та пов`язана із захистом Батьківщини, у суду відсутні підстави вважати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування позивачу збільшеної до 100 000 грн додаткову винагороду, передбаченої постановою №168 за періоди перебування у відпустках за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК ВЧ НОМЕР_3 (довідка №704 від 22.05.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.2023 тяжкої травми з 22.05.2023 по 22.06.2023 та на підстав висновку ВЛК КНП «Обухвіська БЛІЛ» (довідка №531/46 від 22.06.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.2023 тяжкої травми з 22.06.2023 по 22.07.2023.
Проте, на переконання суду, нездійснення в рамках електронного документообігу відповідно до Порядку №901 передачі з медичного закладу до військової частини, в яких проходить службу позивач, постанови, яка оформлена довідкою від 26.08.2024 №21932, не може слугувати підставою для позбавлення військовослужбовця на отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі (за наявності на те правових підстав).
Суд наголошує на тому, що пунктом 1 Постанови №168 передбачено право військовослужбовців на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Довідкою про обставини травми (поранення, контузії) від 14.07.2023 №1257, факт наявність якої у розпорядженні відповідача 1 не є спірним, підтверджується факт отримання позивачем поранення (11.05.2023), яке пов`язане із захистом Батьківщини.
Наявність у розпорядженні відповідачів до моменту отримання ними додатків до позовної заяви доказів на підтвердження перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у період з 22.05.2023 по 22.06.2023 та з 22.06.2023 по 22.07.2023 судом не встановлено та не підтверджується матеріалами справи.
Водночас, відповідачем 1 підтверджено наявність у нього довідки ВЛК від 26.08.2024 №21932 станом на момент розгляду справи у зв`язку з долученням її копії до позовної заяви разом з витягом з протоколу засідання ЦВЛК від 17.05.2024 №3903. Проте, відповідачем 1 не надано жодних доказів на підтвердження вчинення ним дій, направлених на розгляд питання щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у період перебування його у відпустці для лікування тяжкого поранення.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Таким чином, суд наділений правом вийти за межі позовних вимог під час ухвалення рішення у справі та з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оскільки відповідачем 1 підтверджено наявність в його розпорядженні станом на момент розгляду цієї адміністративної справи
а) довідки від 14.07.2023 №1257, виданої ВЧ НОМЕР_1 , про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підтверджується, що молодший сержант ОСОБА_1 11.05.2023 одержав поранення під час захисту Батьківщини, в районі населеного пункту Бахмут Донецької області (ВТ. Закритий перелом латеральної кістки правої гомілки), 
б) витягу з протоколу засідання ВЛК ЦВЛК Збройних Сил України від 17.05.2024 №3903, згідно якого травма молодшого сержанта ОСОБА_1 , ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Постанову ВЛК про причинний зв`язок зазначеної травми за довідками ВЛК ВЧ НОМЕР_3 від 22.05.2023 №705 та КНП «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 22.06.2023 №531/46 відмінено;
в) довідки ВЛК від 26.08.2024 №21932, виданої Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» МОУ, якою за результатами проведеного медичного огляду 26.08.2024 встановлено, що травма, отримана 11.05.2023, є тяжкою; ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати ВЧ НОМЕР_2 розглянути питання щодо здійснення нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період перебування його у відпустці після отримання тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням означених вище документів та з урахуванням висновків суду.
Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду, передбачену постановою №168, за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК ВЧ НОМЕР_3 (довідка №704 від 22.05.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.2023 тяжкої травми з 22.05.2023 по 22.06.2023 з урахуванням виплачених сум та зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 виплатити позивачу збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду, передбачену постановою №168, за період перебування у відпустці за станом здоров`я на підстав висновку ВЛК КНП «Обухвіська БЛІЛ» (довідка №531/46 від 22.06.2023, з урахуванням змін згідно витягу ЦВЛК ЗСУ від 17.05.2024 №3903) після отриманої 11.05.223 тяжкої травми з 22.06.2023 по 22.07.2023 з урахуванням виплачених сум не підлягають задоволенню з огляду на їх передчасність, оскільки станом на момент прийняття рішення у цій справі відповідачем ще не було вчинено дій, направлених на розгляд документів позивача, якими підтверджується перебування його у відпустці після отримання тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Відсутність доказів на підтвердження надання позивачем відповідачам документів на підтвердження встановлення висновком ВЛК ступеня поранення позивача 11.05.2023 як тяжкого як обов`язкової передумови для вирішення питання щодо набуття позивачем права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000 грн розмірі пропорційно часу перебування його у відпустці для лікування після тяжкого поранення, свідчить про передчасність звернення з позовними вимогами у цій частині з огляду на відсутність у відповідачів підстав для розгляду означеного питання без надання відповідних доказів.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині з огляду на їх передчасність.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити частково з виходом за межі позовних вимог.
При цьому суд зауважує про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про заміну відповідача - ВЧ НОМЕР_1 , правонаступником - ВЧ НОМЕР_2 , оскільки ВЧ НОМЕР_2 в межах означеної адміністративної справи вже має статус відповідача у справі.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування його на стаціонарному лікуванні з 15.05.2023 по 22.05.2023 з урахуванням виплачених сум.
3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути питання щодо здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період перебування його у відпустці після отримання тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, з урахуванням висновків суду.
4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.