П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/14980/26	

Категорія:113080000 Головуючий 1 інстанції: Білостоцький О.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:29.05.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про:
- визнання протиправним та скасування рішення у вигляді Протоколу №38 від 19 травня 2026 року засідання Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період по п.13 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";
- зобов`язання комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Ухвалою суду першої інстанції від 25 травня 2026 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі №420/14980/26.
27 травня 2026 року до суду від представника позивача повторно надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації ОСОБА_1 до вступу в силу рішення суду у справі №420/14980/26.
В обґрунтування вищевказаної заяви представник позивача зазначав, що 22 травня 2026 року позивач дізнався із застосунку "Резерв+" про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до Подільського РУП ГУНП в Одеській області із заявою про оголошення його в розшук через систему "Оберіг" як такого, що не прибув за повісткою до ТЦК та СП. Враховуючи вищезазначене, представник позивача зазначив, що невжиття зазначених ним у заяві заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, та очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а мобілізація ОСОБА_1 позбавить обох батьків, які потребують сторонньої допомоги, такої допомоги з боку сина – ОСОБА_1 , не надасть можливості належним чином виконати рішення суду або значно ускладнить його виконання. Вказаний захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки він безпосередньо пов`язаний з предметом спору та спрямований на збереження існуючого стану відносин до розгляду справи по суті.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову від 27 травня 2026 року в адміністративній справі №420/14980/26 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року) в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- у ОСОБА_1 є всі законні підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період по п.13 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з тим, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 його батьком є ОСОБА_2 , мамою ОСОБА_3 . Його батько ОСОБА_2 , відповідно до довідки серії 10 ААА №261335 від 18 лютого 2020 року, є інвалідом другої групи з втратою професійної працездатності у відсотках – 80%. Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 23 листопада 2012 року підтверджується факт того, що його батько – ОСОБА_2 є пенсіонером з 23 листопада 2012 року як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань. Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 від 25 липня 2018 року його мати – ОСОБА_4 є пенсіонеркою. Висновком №129 від 08 травня 2026 року форми №080-4/о затвердженою наказом МОЗ України №407 від 09 березня 2021 року ОСОБА_3 визначено як особу в постійному сторонньому догляді;
- Одеський окружний адміністративний суд при винесені ухвали від 29 травня 2026 року не врахував судову практику та правові висновки, які були зроблені Касаційним Адміністративним Судом у складі Верховного Суду у справі №160/2592/23 від 5 лютого 2025 року та у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №320/43862/24 від 21 липня 2025 року
- ОСОБА_1 внесено в пошукову систему "Оберіг" та оголошено у розшук, як такого, що не прибув за повісткою до ТЦК та СП, а мобілізація ОСОБА_1 позбавить обох батьків, які потребують сторонньої допомоги, такої допомоги з боку сина та перешкодить можливості йому здійснити конституційні обов`язки по догляду за батьками, які потребують сторонньої допомоги, передбачені ст. 51 Конституції України та ст. 202 Сімейного Кодексу України та належним чином виконати рішення суду, що значно ускладнить його виконання.
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалися.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів заяви про забезпечення позову не долучено доказів на підтвердження тих обставин, що відповідач вживає заходів, спрямованих на мобілізацію позивача, як і не надано доказів на підтвердження того, що позивач протягом часу розгляду справи буде призваний для проходження військової служби за мобілізацією. Додатково при поданні повторної заяви про забезпечення позову представником позивача було надано витяг із застосунку "Резерв+", де міститься відмітка, що ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до органів Нацполіції через порушення позивачем військового обліку.
Разом з тим, на думку суду першої інстанції, сама по собі наявність у застосунку "Резерв+" примітки "Порушення правил військового обліку" та відомостей про звернення ТЦК та СП до Нацполіції 21 травня 2026 року не свідчить про той факт, що на час подання заяви здійснюється призов позивача до лав Збройних Сил України.
Зазначений представником позивача документ, на думку суду першої інстанції, може свідчити лише про вжиття ІНФОРМАЦІЯ_3 заходів, спрямованих на доставлення позивача до ТЦК та СП з метою складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за порушення правил військового обліку. Разом з тим, вищевказані дії територіального центру комплектування та соціальної підтримки можуть бути предметом оскарження в окремому позовному провадженні, а не підставою для забезпечення адміністративного позову в межах справи №420/14980/26, в якому такі дії (визначення порушення правил військового обліку позивачем та звернення до органів НПУ) не є предметом спірних правовідносин.
На думку суду першої інстанції, недостатніми для вжиття заходів забезпечення позову є ті доводи заявника, котрі сформульовані як можливість/ймовірність їх настання у майбутньому, тобто ґрунтуються тільки на припущеннях. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з ч.1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову відповідно до ч.2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
- зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
- забороною відповідачу вчиняти певні дії;
- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Колегія суддів вважає за підставне вказати на правовий висновок Верховного Суду, викладений постанові від 11 березня 2026 року у справі №380/12281/25 за яким, "…інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб – позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки така є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись під час розгляду заяви про забезпечення позову".
Надаючи правову оцінку доводам заявника, колегія суддів зазначає, що в даному випадку заявником не було підтверджено належними та достатніми доказами, обставини, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову завдадуть значної шкоди правам останнього або в подальшому унеможливлять їх захист.
Поряд з вказаним, колегія суддів зазначає, що визначений позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову фактично спрямований на майбутнє та безпосередньо вирішує спір по суті, що не відповідає інституту забезпечення позову.
Враховуючи наведену правову позицію верховного суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації ОСОБА_1 до вступу в силу рішення суду у даній справі.
Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 липня 2026 року.

Головуючий:  Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.