Красилівський районний суд Хмельницької області    

Справа № 677/22/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2026 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Васільєва С.В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 3776,53 доларів США за кредитним договором № HMKWGA0000000017 від 08.09.2008, яка складається з 3% річних від простроченої суми за період 22.02.2019 по 22.02.2022 та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08.09.2008 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі – АТ КБ «ПриватБАНК») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір HMKWGA0000000017 від 08.09.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 44458,00 доларів США, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки на користування ними.
Відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 22.12.2025 має заборгованість в розмірі 80905,90 доларів США, з яких:
- заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 41923,19 дол. США;
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 14412,91 дол. США;
- заборгованість по комісії за користування кредитом – 3608,20 дол. США;
- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 20961,60 дол. США.
У зв`язку із порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість з 3% річних, які нараховані за прострочене тіло кредиту за період з 22.02.2019 до 22.02.2022 у загальному розмірі 3776,53 дол. США. 

Процесуальні дії суду та позиції учасників.
Ухвалою суду від 13.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
20.01.2026 представником позивача на виконання ухвали про усунення недоліків надано детальний розрахунок 3% річних.
23.01.2026 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
16.06.2026 ухвалою суду, для з`ясування обставини нарахування позивачем 3% річних в межах встановленого законом строку, пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, наявності чи відсутності судового рішення щодо його поновлення має першочергове значення у таких справах, оскільки правовим наслідком спливу цього строку є припинення права кредитора нараховувати 3 % річних та інфляційних втрат на вимогу до боржника за грошовим зобов`язанням, яка не підлягає примусовому виконанню, витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» письмову інформацію щодо: 
- наявності (відсутності) судового рішення про стягнення основної суми боргу за кредитним договором, заборгованість за яким є підставою для нарахування 3% річних в межах цього позову; 
- наявності фактів видачі виконавчого листа задля примусового виконання такого рішення, перебування такого виконавчого листа на примусовому виконанні в органах виконавчої служби;
-  наявності факту пропуску строку для пред`явлення такого виконавчого листа до виконання.
21.07.2026 представник позивача на виконання ухвалу суду надав інформацію, в якій зазначив, що судове рішення про стягнення основної суми боргу за кредитним договором, заборгованість за яким є підставою для нарахування 3% річних в межах цього позову, наявне і на підтвердження надав його копію від 23.07.2010.
Також представник позивача зазначив, що виконавчий лист втрачений, на виконання не пред`являвся та у поновленні строків пред`явлення виконавчого листа до виконання – залишено без розгляду. 
Відповідач отримала копію ухвали про відкриття провадження 11.02.2026. Відзиву чи клопотань від неї до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.
08.09.2008 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі – АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір HMKWGA0000000017 від 08.09.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 44458,00 доларів США, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки на користування ними.
Згідно розрахунку заборгованості, відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повернення коштів та сплати відсотків, у зв`язку з чим станом на 22.12.2025 має заборгованість в розмірі 80905,90 доларів США, з яких:
- заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 41923,19 дол. США;
- заборгованість по відсоткам за користування кредитом – 14412,91 дол. США;
- заборгованість по комісії за користування кредитом – 3608,20 дол. США;
- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 20961,60 дол. США.
Виходячи з суми грошового зобов`язання 41923,19 дол. США, позивачем здійснено розрахунок 3% річних (3776,53 дол. США) за період з 22 лютого 2019 року по 22 лютого 2022 року.
Згідно наданої відповідачем копії рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.07.2010, стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 52063 дол. США. та 20241 грн. 72 коп. В позові до ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 31.03.2015 у справі №677/299/15-ц визнано виконавчий лист №2-4/10 по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, виданий 16 вересня 2014 року Красилівським районним судом Хмельницької області таким, що не підлягає виконанню.
У цій ухвалі вказано, що:
- 10 серпня 2010 року представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано в Красилівському районному суді Хмельницької області виконавчий лист №2-4/10, відповідно до якого з заявника стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту в сумі 52063 долари США та 20241 грн. 72 коп., що підтверджується записом №3370 в журналі вихідної кореспонденції Красилівського районного суду Хмельницької області за 2010 рік.
- 17 вересня 2014 року за заявою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Красилівським районним судом Хмельницької області помилково повторно було видано виконавчий лист №2-4/10, що підтверджується супровідним листом Красилівського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2014 року.
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.02.2016 у справі №677/2046/14-ц заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку “ПРИВАТБАНК” про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання залишено без розгляду (представник заявника надіслав до суду заяву про залишення заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання без розгляду) (до цього ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 11.03.2015 провадження у справі зупинялось до вирішення Красилівським районним судом Хмельницької області справи №677/299/15-ц за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню).

Мотиви, з яких виходить суд, і застосовані норми права
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правова природа нарахувань за статтею 625 ЦК України полягає у тому, що вони є спеціальним заходом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання. На відміну від неустойки, ці нарахування мають компенсаційний характер, оскільки спрямовані на захист майнового інтересу кредитора від знецінення коштів та отримання компенсації від боржника за користування ними.
Для правильного вирішення питання про можливість застосування статті 625 ЦК України ключове значення має визначення статусу зобов`язання, а саме, чи є воно таким, що підлягає примусовому виконанню.
Так, у постанові від 11 лютого 2026 року, ухваленій у справі №754/511/23, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:
«103. Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
104. Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
105. Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
106. Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення.
107. Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном.
108. У такій ситуації зобов`язання не є задавненим у класичному розумінні, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили.
109. Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку.
110. У зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в його поновленні право стягувача на примусове виконання судового рішення є остаточно втраченим, а можливість виконання такого рішення - припиненою.
111. Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними.
112. З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
113. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
114. Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
115. Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
116. Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
117. Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником). Проте таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
118. У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України
119. За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
135. З урахуванням висновків у цій справі Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, наведених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19, за змістом яких, коли кредитор уже скористався судовим захистом - рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання не може вважатись натуральним навіть за умов пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання і відмови в поновленні цього строку судом, оскільки такі обставини не мають правового значення, а кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, нарахованих на таке невиконане зобов`язання».
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Судом не встановлено відомостей, що рішення від 23 липня 2010 року перебуває на примусовому виконанні чи може бути скероване у даному порядку з дотриманням встановлених для цього строків.
Навпаки, представник позивача вказує, що виконавчий лист втрачений, на виконання не пред`являвся та у поновленні строків пред`явлення виконавчого листа до виконання – залишено без розгляду. 
За відсутності таких доказів слідує, що право на примусове виконання судового рішення сплило.
У зв`язку з цим до встановлених ним грошових вимог не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України, адже надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
Таким чином, враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 у справі № 754/511/23, вимога позивача про стягнення 3% річних, нарахованих окремо на встановлену у судовому рішенні суму боргу за період невиконання грошового зобов`язання, задоволенню не підлягає.
Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат
У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,- 

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, код ЄДРПОУ: 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Повний текст судового рішення складено 23.07.2026. 

Суддя	  	С. В. Васільєв