ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2026 року
м. Київ
справа № 754/4818/25
провадження № 51-1993км26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання  ОСОБА_4 , 
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ( у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Київського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року щодо 
ОСОБА_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 308 Кримінального кодексу України (надалі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 липня 2025 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 1 ст. 308 КК на строк 3 роки, за ч. 2 цієї статті - на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах чи організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів на строк 3 роки, без конфіскації майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах чи організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів на строк 3 роки, без конфіскації майна.
Згідно зі ст. 75 указаного Кодексу ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, встановлені ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів.
За детально наведених фактичних обставин у вироці суду ОСОБА_7 з 18 січня 2022 року перебував на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю у ТОВ «МЦ» КЛІНІКА-ДОПОМОГА», під час якого за призначенням лікаря отримував для прийому лікарський засіб «Tab.Methadoni 0,025 mg», що містить - метадон, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.
Реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, діючи умисно, достовірно знаючи про відсутність єдиної бази даних пацієнтів, які перебувають на програмі замісної підтримувальної терапії, маючи умисел на незаконне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, ОСОБА_7 30 травня 2023 року, перебуваючи у приміщенні ТОВ «ЕН-МЕД 24», що за адресою: м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 6-Б, подав заяву на отримання наркотичних засобів та уклав угоду про надання медичних послуг, приховавши від працівників медичної установи інформацію про перебування на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю в іншому медичному закладі.
Отже, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні ТОВ «ЕН-МЕД 24» шляхом обману лікаря ОСОБА_8 отримав рецепт серії ЛЕ №368356 від 30 травня 2023 року на спеціальному рецептурному бланку №3 (Ф.3), який надавав право на одержання в аптечних закладах лікарського засобу, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон «Tab.Methadoni 0,025 mg», для його прийому в домашніх умовах згідно з рекомендаціями лікаря на 10 днів, а саме у виді таблеток в загальній кількості 40 шт.
Надалі, ОСОБА_7 30 травня 2023 року о13:32, використавши вказаний рецепт в аптеці № 82 КП «Фармація», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шолом-Алейхема 3, незаконно придбав 40 таблеток «Tab.Methadoni 0,025 mg», який містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 1 г, чим вчинив незаконне заволодіння вказаним наркотичним засобом шляхом шахрайства.
Крім цього, за встановлених судом обставин ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, перебуваючи на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю у ТОВ «МЦ» КЛІНІКА-ДОПОМОГА», реалізуючи свій злочинний умисел на повторне незаконне заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства, щляхом подання до медичних закладів заяв на отримання наркотичних засобів та укладання угод про надання медичних послуг, приховуючи інформацію про перебування на програмі замісної підтримувальної терапії для хворих з опіоїдною залежністю в іншому медичному закладі, отримував рецепти на право одержання в аптечних закладах лікарського засобу, що містить наркотичний засіб обіг якого обмежено - метадон «Tab.Methadoni 0,025 mg», у виді таблеток в загальній кількості 40 шт., та використовуючи отримані рецепти, незаконно придбавав таблетки «Tab.Methadoni 0,025 mg», який містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - мета дон (фенадон) у виді таблеток в кількості 40 шт. загальною масою 1 г.
Загалом, в період часу з 17 червня 2023 року по 06 жовтня 2023 року ОСОБА_7 повторно скоїв ще 17 епізодів заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства.
Київський апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й 23 лютого 2026 року ухвалив свій, за яким призначив покарання у виді позбавлення: за ч. 1 ст. 308 КК на строк 3 роки, за ч. 2 цієї статті на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах чи організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів на строк 3 роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень остаточне покарання, визначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах чи організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, на строк 3 роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалив обчислювати з дня його фактичного затримання в зв`язку з виконанням вироку.
У решті вирок суду першої інстанції залишив без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, покликаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду й призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
На думку захисника, суд апеляційної інстанції всупереч положенням Кримінального процесуального кодексу (надалі - КПК) та послідовній практиці Верховного Суду вийшов за межі апеляційної скарги прокурора чим погіршив становище ОСОБА_7 та детально наводить аргументи в цій частині.
Стверджує, що апеляційний суд, приймаючи рішення про відсутність підстав для застосування положень ст. 75 КК, взяв до уваги вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення під час іспитового строку, незважаючи на те, що прокурор не вказував на ці обставини.
Крім цього, адвокат акцентує на неналежній оцінці судом апеляційної інстанції сукупності всіх обставин і даних, які характеризують особу підзахисного, що призвело до необґрунтованого висновку про неможливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з визначенням іспитового строку.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, прокурор ОСОБА_5 просив залишити скаргу без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За правилами статей 404, 407, 420 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням ст. 409 КПК.
Вирішуючи питання про зміну або скасування вироку суду першої інстанції, апеляційний суд має враховувати положення статей 408, 420 КПК.
Статтею 420 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення. При цьому вирок апеляційного суду повинен відповідати загальним вимогам до вироків і містити короткий зміст вимог апеляційної скарги, мотиви ухваленого рішення та рішення по суті вимог апеляційної скарги. Крім того, рішення має містити відповіднувласну оцінку і переоцінку доказів, якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку, що місцевий суд помилково врахував той чи інший доказ як такий, що підтверджує або спростовує винуватість особи. У такому разі дотримання принципу безпосередності дослідження доказів апеляційним судом є обов`язковим.
Переглядаючи вирок місцевого суду за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд дотримався вищевказаних положень кримінального процесуального закону в частині розміру і виду покарання. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 308 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі, що можливості застосування до засудженого норм ст. 75 КК, колегія суддів уважає безпідставними з огляду на таке.
Як передбачено вимогами статей 50, 65 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Процес призначення покарання, а саме врахування всіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких повинен значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Цих вимог суд апеляційний суд дотримався.
Так, суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що суд першої інстанції, ухвалив рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК за відсутності на те підстав, визначених законом.
На думку апеляційного суду, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд не дав належної оцінки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких (ч. 2 ст. 308 КК) відноситься до категорії тяжких, даним про особу обвинуваченого, який з 17 червня 2023 року по 06 жовтня 2023 року вчинив 18 епізодів заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства.
Беручи до уваги викладене вище, Суд уважає, що покарання, призначене апеляційним судом в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 308 КК, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нею нових злочинів. Підстав сприймати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.
Колегія суддів визнає непереконливими доводи захисника, які стосуються незаконності вироку апеляційного суду, вмотивованості його висновків з питання призначення засудженому покарання та справедливості обраного заходу примусу до засудженого.
З урахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК, є законним та обґрунтованим.
Водночас колегія суддів погоджується з твердженнями адвоката про безпідставність покликань апеляційного суду на те, що кримінальні правопорушення, за які засуджується ОСОБА_7 за новим вироком, він вчинив в період іспитового строку, встановленого йому вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2022 року, згідно з яким його було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі, та звільнено від відбування покарання з випробуванням на один рік, оскільки ОСОБА_7 уважається в силу ст. 89 КК раніше не судимим.
Отже, врахування попередньої судимості під час вирішення питання про призначення покарання прямо суперечить самій суті інституту погашення судимості та є неприпустимою, а тому указане вище покликання підлягає виключенню з мотивувальної частини.
Між тим, на думку колегії суддів, виключення згаданого покликання апеляційного суду не впливає на висновок про законність вироку апеляційного суду як в цілому, так і в частині справедливості призначеного покарання, адже цей висновок зроблений на підставі інших обставин про які наголошено вище.
Таким чином, касаційна скарга захисника належить до часткового задоволення, а вирок апеляційного суду зміні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Київського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку Київського апеляційного суду від 23 лютого 2026 року щодо ОСОБА_7 покликання на судимість останнього за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 грудня 2022 року.
У решті судове рішення залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3