ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року | Справа №160/99/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.11.2025 року № 047350008876 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати періоди роботи у Петропавлівському районному вузлу зв`язку протягом 04.08.1998-01.06.1999 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 04.08.1998 до страхового стажу ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 27 березня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06 листопада 2025 року позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком, проте оскаржуваним рішенням їй відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки до страхового стажу безпідставно не зараховано період її роботи листоношею у Петропавлівському районному вузлі зв`язку з 04.08.1998 по 01.06.1999. Єдиною підставою для незарахування цього періоду відповідач зазначив те, що виправлення дати прийняття на роботу у трудовій книжці не завірено належним чином. Позивач наголошує, що обов`язок правильного ведення, обліку та зберігання трудових книжок покладено на роботодавця, а тому недоліки їх оформлення, допущені підприємством, не можуть мати негативних наслідків для працівника та позбавляти його права на пенсійне забезпечення. На підтвердження факту роботи у спірний період позивач долучила до позовної заяви копію трудової книжки з вкладишем, довідку акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.10.2025 № 400773, довідку Комунального закладу «Вище професійне училище № 55» Дніпровської міської ради від 07.10.2025 № 30/д, архівну довідку трудового архіву виконавчого комітету Миколаївської сільської ради, копії паспорта, картки платника податків (РНОКПП), оскаржуваного рішення та квитанцію про сплату судового збору. Позивач посилається на статті 19, 46, 92 Конституції України, положення пенсійного законодавства та практику Верховного Суду.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Разом з тим доказів надіслання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів позивачу відповідач не подав: у самому відзиві додатком зазначено «копія надіслання відзиву Позивачу», однак під час розкриття конверта, надісланого Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, судом виявлено відсутність цього додатка, про що складено акт від 19 лютого 2026 року № 75 про втрату документів або перепідшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (паковання). Інших доказів надіслання копії відзиву позивачу матеріали справи не містять.
Оскільки відзив подано з порушенням наведених вимог - без доказів надіслання його копії позивачу, що позбавляє позивача можливості реалізувати право на подання відповіді на відзив, - такий відзив на підставі статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повертається відповідачу та при ухваленні рішення у справі судом не враховується. Викладені у ньому доводи предметом судової оцінки не є.
Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 257 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
06.11.2025 позивач по досягненні 60 років звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Розгляд заяви та долучених до неї документів за принципом екстериторіальності здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, за результатами якого прийнято рішення від 13.11.2025 № 047350008876 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Згідно з оскаржуваним рішенням дата звернення позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України - 06.11.2025; пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років; вік заявника на дату звернення - 60 років 01 місяць 10 днів; необхідний страховий стаж становить 32 роки; страховий стаж особи становить 30 років 06 місяців 08 днів.
За результатами розгляду доданих до заяви документів відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 04.08.1998 по 01.06.1999 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати прийняття на роботу не завірено належним чином. При цьому в оскаржуваному рішенні зазначено, що частково період з 01.01.1999 зараховано за даними, наявними в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а для зарахування повного періоду необхідно долучити уточнюючу довідку про період роботи, видану на підставі первинних документів.
Як вбачається з розрахунку стажу з урахуванням особливостей трудової діяльності та перетину періодів (форма РС-право), номер ПС 047350008876, на дату звернення 06.11.2025 до страхового стажу позивача в межах спірного проміжку часу зараховано період з 01.01.1999 по 31.05.1999 тривалістю 05 місяців 00 днів. Жодних інших періодів з 16.02.1996 по 31.12.1998 до страхового стажу не зараховано.
Отже, у межах заявленої позовної вимоги про зарахування періоду роботи з 04.08.1998 по 01.06.1999 період з 01.01.1999 по 31.05.1999 відповідачем уже зараховано до страхового стажу позивача, тож спір між сторонами щодо цього періоду відсутній, а фактично спірним залишається період роботи з 04.08.1998 по 31.12.1998, який передує наявним у Реєстрі застрахованих осіб відомостям про застраховану особу і підтверджується записами трудової книжки.
З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 та вкладиша до неї серії НОМЕР_3 , долучених до позовної заяви, вбачається, що позивач у спірний період працювала листоношею у Петропавлівському районному вузлі зв`язку; трудова книжка містить записи про прийняття на роботу та про звільнення з посиланням на відповідні накази, підписи уповноважених осіб і печатки. Наявність у записі про прийняття на роботу виправлення дати, не засвідченого в установленому порядку, сторонами не заперечується та підтверджується змістом оскаржуваного рішення.
Довідкою акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.10.2025 № 400773, виданою на підставі архівних документів, підтверджено факт роботи позивача у Петропавлівському районному вузлі зв`язку та зазначено, що 01.06.1999 її було звільнено за власним бажанням (наказ про припинення трудового договору від 01.06.1999 № 111/А); водночас підтвердити дату прийняття на роботу 04.08.1998 товариство не має можливості, оскільки відповідні архівні дані за 1998 рік до архівного зберігання не передавалися.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, тривалість якого визначена цією нормою залежно від року набуття права на пенсію; станом на дату звернення позивача такий страховий стаж становить не менше 32 років.
Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з приписами статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання наведеної норми постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Відповідно до пункту 23 Порядку № 637 документи, що подаються для підтвердження стажу роботи, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку, є трудова книжка, і лише за її відсутності або за відсутності у ній відповідних записів стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Спірний період роботи позивача з 04.08.1998 по 31.12.1998 передує відомостям, наявним у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо позивача (перші такі відомості датовані 01.01.1999), а тому основним документом, що підтверджує стаж роботи за цей період, є саме трудова книжка. Запис про роботу позивача у Петропавлівському районному вузлі зв`язку у трудовій книжці наявний, і сам факт її роботи у цьому підприємстві зв`язку відповідачем не спростовано та додатково підтверджений довідкою акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.10.2025 № 400773, виданою на підставі архівних документів і засвідченою в установленому порядку.
Єдиною підставою для незарахування спірного періоду відповідач визначив те, що виправлення дати прийняття на роботу у трудовій книжці не завірено належним чином. Суд критично ставиться до такої підстави, оскільки обов`язок ведення трудових книжок і внесення до них виправлень покладено законодавцем не на працівника, а на власника або уповноважений ним орган.
Так, пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція № 58), передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, а власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.8 Інструкції № 58 встановлено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі її відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З наведених норм права слідує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи до неї вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником. Обов`язок ведення трудових книжок, у тому числі внесення виправлень до записів та їх засвідчення, законодавець поклав на власника або уповноважений ним орган; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладено на керівника підприємства. Відтак недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, який на ведення трудової книжки не впливав, а отже не може обмежувати його особисті права.
За таких обставин неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини роботодавця не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист. Підставою для зарахування періоду роботи до страхового стажу є підтвердження факту зайнятості особи у відповідний період, а не дотримання роботодавцем усіх формальних вимог щодо оформлення записів і засвідчення виправлень у трудовій книжці.
Суд також враховує, що неможливість підтвердити дату прийняття на роботу 04.08.1998 архівною довідкою зумовлена, як зазначено у довідці акціонерного товариства «Укрпошта» від 17.10.2025 № 400773, непередаванням відповідних архівних даних за 1998 рік до архівного зберігання, тобто обставиною, що також не залежала від волі позивача. Доказів того, що відомості трудової книжки позивача щодо спірного періоду є неправдивими або недостовірними, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період її роботи у Петропавлівському районному вузлі зв`язку з 04.08.1998 по 31.12.1998, а тому з метою відновлення порушеного права суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати цей період до страхового стажу позивача згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 . У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Щодо решти позовних вимог суд зазначає таке.
Позовні вимоги в частині зобов`язання зарахувати до страхового стажу період з 01.01.1999 по 01.06.1999 задоволенню не підлягають, оскільки період з 01.01.1999 по 31.05.1999 уже зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, що підтверджується розрахунком стажу (форма РС-право), тож спір між сторонами у цій частині відсутній, а стаж за періоди, охоплені персоніфікованим обліком, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).
Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 13.11.2025 № 047350008876, суд виходить з того, що вказаним рішенням не зарахований спірний період з 04.08.1998 по 31.12.1998, а отже є підстави для визнання цього рішення протиправним та його скасування та зобов`язання відповідача зарахувати спірний період до страхового стажу та повторно розглянути її заяву.
Не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 27 березня 2026 року. Відповідно до частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Згідно з частиною четвертою статті 245 цього Кодексу у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд; у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Обчислення страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії, та вирішення питання про призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень. Умови, за яких суд міг би зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з визначеної нею дати, на час розгляду справи не виконано, оскільки необхідної тривалості страхового стажу позивач не набула.
Нормами частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Оскільки судом установлено протиправне незарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду її роботи з 04.08.1998 по 31.12.1998, а на час судового розгляду матеріали справи не містять доказів обрахунку страхового стажу позивача з урахуванням зобов`язальних вимог суду, зважаючи також на дискрецію пенсійного органу в питаннях обрахунку стажу, необхідного для призначення пенсії, суд з метою належного та ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 06.11.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірності незарахування до страхового стажу позивача спірного періоду її роботи.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії від 13.11.2025 року №047350008876.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) період її роботи у Петропавлівському районному вузлі зв`язку з 04.08.1998 по 31.12.1998 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 06.11.2025 про призначення пенсії за віком з урахуванням зобов`язальних вимог суду та правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (код ЄДРПОУ 13814885, місцезнаходження: 79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова