ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/7509/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача - Міронової Галини Михайлівни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі № 200/7509/21 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) розглянувши звіт Державної судової адміністрації України про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 200/7509/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року із застосуванням щомісячного обмеження її нарахування згідно ч.3 ст.29 Закону України “Про внесення змін до Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” від 13.04.2020 року.
Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 недоотриману суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно у розмірі 531 213 грн. 66 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми 0501150 ”Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів”, головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення набрало законної сили 28 грудня 2021 року.
04 листопада 2021 року у справі № 200/7509/21 прийнято додаткове рішення, відповідно до якого заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Звернуто до негайного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року у справі № 200/7509/21 у межах виплати суддівської винагороди за один місяць, яка складає 225 439 (двісті двадцять п`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 50 коп.
Виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21, виданий 23.11.2021, про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 225 439,50 грн. у грудні 2021 року був переданий до Державної казначейської служби України для виконання. А в січні 2022 року до Казначейства також був переданий виконавчий лист Донецького окружного адміністративного суду у цій же справі, виданий 26.01.2022, про стягнення з Державної судової адміністрації України на користь заявника коштів у розмірі 305 774,16 грн.
26.08.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 в порядку статті 383 КАС України, у якій позивач просив суд:
-визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України відносно виконання рішення суду у справі № 200/7509/21, які полягають у нездійсненні заходів контролю щодо безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 за бюджетною програмою 0501150, дозвіл на яке було надано відповідачем у листах від 31 грудня 2021 року і 09 лютого 2022 року;
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не здійснення заходів забезпечення коштів і реалізації безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 за бюджетною програмою 0501150 за виконавчим листом, виданим 26.01.2022, на суму в розмірі 305774, 16 грн.;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України вчинити дії щодо забезпечення реалізації безспірного списання коштів за бюджетною програмою 0501150 ”Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів” за виконавчими листами виданими 23 листопада 2021 року і 26 січня 2022 року у справі № 200/7509/21 на користь ОСОБА_1 в повному обсязі у відповідності до рішення суду.
Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 КАС України у справі № 200/7509/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо виконання рішення суду у справі № 200/7509/21, яка полягає у нездійсненні заходів контролю щодо безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 за бюджетною програмою 0501150, дозвіл на яке було надано у листах від 31 грудня 2021 року і 09 лютого 2022 року.
Визнано протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не здійснення заходів забезпечення коштів і реалізації безспірного списання коштів на користь ОСОБА_1 за бюджетною програмою 0501150 за виконавчим листом, виданим 26.01.2022, на суму в розмірі 305774,16 грн.
Зобов`язано Державну судову адміністрацію України вчинити дії щодо забезпечення реалізації безспірного списання коштів за бюджетною програмою 0501150 ”Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів” за виконавчими листами виданими 23 листопада 2021 року і 26 січня 2022 року у справі № 200/7509/21 на користь ОСОБА_1 в повному обсязі у відповідності до рішення суду.
У травні 2025 року від позивача до суду надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 200/7509/21.
На адвокатський запит від 05.02.2025 Донецький окружний адміністративний суд листом від 06.02.2025 повідомив, що в установлений ухвалою суду першої інстанції від 5 вересня 2024 року місячний строк від відповідача Державної судової адміністрації України не надходило повідомлень про вжиті заходи реагування.
Оскільки ухвала суду першої інстанції у цій справи від 5 вересня 2024 року набрала законної сили 18.12.2024, то відповідач Державна судова адміністрація України повинна була виконати його в безумовному порядку в місячний термін, але рішення на даний час не виконане.
Ухвалою суду від 29 травня 2025 року встановлений судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21.
Зобов`язано керівника Державної судової адміністрації України у двотижневий строк подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21.
У липні 2025 року від Державної судової адміністрації України надійшов звіт про виконання рішення суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 200/7509/21 прийнято звіт Державної судової адміністрації України про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії. Повторно встановлено судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21. Зобов`язано керівника Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області у трьох місячний строк подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21.
Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена лише представником позивача.
Постановою Першого апеляційного суду від 23 квітня 2026 року апеляційну скаргу представника позивача - Міронової Галини Михайлівни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 200/7509/21 – залишено без задоволення. Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 200/7509/21 – залишено без змін. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі № 200/7509/21 прийнято звіт Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії. Повторно встановлено судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21. Зобов`язано керівника Державної казначейської служби України у місячний строк подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21. Роз`яснено учасникам справи, що заяви, клопотання, докази тощо можуть бути надані суду засобами електронного зв`язку через підсистему ЄСІТС “Електронний суд” або на електронну адресу суду (е-mail: inbox@adm.dn.court.gov.ua).
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі № 200/7509/21 щодо прийняття звіту від Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області. Встановити Державній казначейській службі України новий строк для подання звіту у справі № 200/7509/21, визначивши в якій саме частині рішення вже виконано і в якій частині його слід виконувати.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що суд не визначився, в якій же частині судове рішення, про судовий контроль якого просив заявник, було виконано (за твердженням виконавця-відповідача і суду). Саме ця обставина дозволяє прийняти звіт виконавця частково і надати новий строк для подання звіту в тій частині, яка залишається невиконаною. Але в ухвалі суду першої інстанції такої диференціації щодо виконання судового рішення зроблено не було, тому суду не було що оцінювати в правовому сенсі щодо дій виконавця. За такою правовою невизначенністю суб`єкт владних повноважень вважає, що може виконувати судове рішення "на власний розсуд”.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишається невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла наступного висновку.
20 травня 2026 року Державною казначейською службою України на адресу суду першої інстанції скеровано звіт про виконання судового рішення, згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21 до ГУ ДКСУ у Донецькій області на виконання не надходило та на теперішній час не перебуває на виконанні згідно вимог Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Разом зазначено, що ухвала суду не містить посилань на те, що рішення суду позивачем скеровувалося саме до ГУ ДКСУ у Донецькій області. ГУ ДКСУ у Донецькій області по справі не є відповідачем по справі та не є суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, у зв`язку із чим в межах процесуальних приписів ст. 382 КАС України суд не повинен вирішувати питання надання звіту органами Казначейства по цій справі. 
Згідно зі статтею 3 Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Абзацом десятим пункту 25 Порядку передбачено, що у разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.
Виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, здійснюється згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя", головним розпорядником якої є ДСА України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний період.
Таким чином, стягнення коштів здійснюється безпосередньо Державною казначейскою службою України з вищезазначеної бюджетної програми, що в свою чергу позбавляє ДСА України самостійно виконати дане рішення.
У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29 квітня 2024 року у справі № 380/4698/24 сформовано таку правову позицію:
“43. Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (пункт 2 Положення № 215).
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення № 215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).
Приписами пункту 2 Порядку № 845 визначено, що безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/ або державних органів на підставі виконавчих документів.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Порядку № 845 органи Казначейства, зокрема, вживають заходів до виконання виконавчих документів.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів (підпункт 4); відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком (підпункт 6); вживати інших заходів до виконання виконавчих документів (підпункт 7).
Згідно з пунктом 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку:
приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувана про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;
здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;
повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.
Відповідно до пункту 25 Порядку № 845 безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. Проведення платежів з рахунка боржника здійснюється після безспірного списання у разі наявності коштів на рахунку".
Іншої правової позиції з питань судового контролю за виконанням рішення суду Верховний Суд не висловлював.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що виконання судових рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється органами Казначейства відповідно до Порядку № 845, яким встановлено імперативний принцип черговості надходження виконавчих документів.
Зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.04.2024, 05.12.2025 та 17.02.2026 зазначено, що безспірне списання коштів здійснюється виключно у порядку черговості, а орган Казначейства не має повноважень змінювати таку черговість або відмовляти у прийнятті виконавчого документа з підстав, не передбачених Порядком № 845.
Судом встановлено, що виконавчий лист № 200/7509/21 не перебував та не перебуває на виконанні у ДСА України, а обліковується у Державній казначейській службі України.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 200/7509/21 прийнято звіт Державної судової адміністрації України про виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії. Повторно встановлено судовий контроль за виконанням рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21. Зобов`язано керівника Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області у трьох місячний строк подати звіт про виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/7509/21.
Колегій суддів звертає увагу, що вищезазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена лише представником позивача.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України наголосив на тому, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абз. 3 п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Також Конституційний Суд України в Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ), який, зокрема, в п. 43 рішення у справі “Шмалько проти України” (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст. 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (п. 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; п. 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; п. п. 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; п. 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу ст. ст. 3, 8, ч. ч. 1, 2 ст. 55, ч. ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку в п. 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до ст. 14 КАС судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Аналогічні положення містяться у ст. 370 КАС, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. 129-1 Конституції України, а також ст. ст. 14 та 370 КАС.
В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.
Частиною 2 ст. 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. ст. 1 та 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Горнсбі проти Греції”, Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece, № 18357/91).
У п. 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі “Антонюк проти України” (заява № 17022/02) зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.
Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у п. 33 рішення у справі “Бакалов проти України” (заява №14201/02) державні органи не можуть довільно посилатись на брак коштів як на виправдання невиконання рішення. Відомо, що затримка у виконанні судового рішення може за певних обставин бути виправдана, але не за рахунок звуження суті права, яке захищається ст. 6 Конвенції.
З огляду на вказану практику Європейського суду з прав людини суд дійшов висновку, що неповне виконання рішення суду може мати ознаки порушення прав позивача, які гарантовані ст. 6 Конвенції.
Відповідно до ч. 1 ст. 381-1 КАС (тут і далі – в редакції Закону № 4094) судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно з ч. 2 ст. 381-1 КАС суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому ст. ст. 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Абз. 1 ч. 1 ст. 382 КАС установлено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 382 КАС в адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Розгляд звіту про виконання судового рішення регламентований нормами ст. 382-2 КАС.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін – у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб);
4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення;
5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання;
6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення;
7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
Відповідно до ч. 3 ст. 382-2 КАС до звіту додаються:
1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися;
2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень ст. 44 цього Кодексу.
Рішення за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення визначені ст. 382-3 КАС.
Відповідно до ч. 1 ст. 382-3 КАС за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами ч. 5 ст. 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Частиною 2 ст. 382-3 КАС установлено, що суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог ч. ч. 2 та/або 3 ст. 382-2 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 382-3 КАС у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
Половина суми штрафу стягується на користь заявника, інша половина – до Державного бюджету України (ч. 4 ст. 382-3 КАС).
Відповідно до ч. 5 ст. 382-3 КАС суд за клопотанням суб`єкта владних повноважень може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, що підтверджують здійснення керівником такого суб`єкта владних повноважень дій, які спрямовані на виконання судового рішення та які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Якщо судове рішення стосується здійснення виплат (пенсійних, соціальних тощо), суд може зменшити розмір штрафу або звільнити від його сплати на підставі доказів, які підтверджують відсутність бюджетних асигнувань у суб`єкта владних повноважень та вжиття його керівником всіх необхідних заходів для встановлення таких бюджетних асигнувань, які, на переконання суду, на момент розгляду звіту є достатніми і вичерпними.
Згідно з ч. 6 ст. 382-3 КАС суд на підставі відповідних доказів зменшує розмір штрафу, накладеного на керівника суб`єкта владних повноважень, на суму штрафу, який було накладено за такі самі дії державним виконавцем відповідно до законодавства про виконавче провадження.
Ухвалу суду про накладення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами ст. 149 цього Кодексу.
З наступного дня після набрання ухвалою законної сили на суму штрафу без додаткового судового рішення нараховується пеня у розмірі три відсотки річних з урахуванням індексу інфляції (ч. 7 ст. 382-3 КАС).
Відповідно до ч. 9 ст. 382-3 КАС суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами ст. 378 цього Кодексу.
Згідно з ч. 10 ст. 382-3 КАС у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
За правилами, що наведені у ч. 11 ст. 382-3 КАС, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу.
Аналіз норм ст. 382-3 КАС зумовлює висновок про те, що суд за наслідками розгляду звіту може:
1. постановити ухвалу про прийняття звіту на підставі ч. 1 ст. 382-3 КАС за відсутності обставин, вказаних ч. 2 ст. 382-3 цього Кодексу;
2. постановити ухвалу про відмову у прийнятті звіту на підставі ч. 1 ст. 382-3 КАС за наявності обставин, вказаних у ч. 2 ст. 382-3 цього Кодексу.
При цьому згідно з ч. 3 ст. 382-3 КАС у разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф, а також додатково може:
- встановити новий строк подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу;
або
- за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення відповідно до ст. 378 КАС.
Водночас при прийнятті звіту про виконання судового рішення, якщо суб`єкт владних повноважень не виконав його в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до ч. 3 ст. 382-1 цього Кодексу, що установлено ч. 11 ст. 382-3 цього Кодексу.
Тобто норма ч. 11 ст. 382-3 КАС прямо передбачає можливість прийняття звіту навіть у випадку, коли судове рішення не виконано в повному обсязі.
Разом з цим, у такому випадку норма ч. 11 ст. 382-3 КАС покладає на суд об`явок встановити новий строк для подання звіту.
Відповідно до ч. ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів – зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень – за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду – зміні у мотивувальній частині.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача - Міронової Галини Михайлівни на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі № 200/7509/21 – задовольнити частково. 
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі № 200/7509/21 – змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі №200/7509/21 залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 10 вересня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає відповідно до статті 382-1 КАС України.

Головуючий суддя: А.А. Блохін 

Судді: І.В. Геращенко

І.В.Сіваченко