Справа № 367/7724/26
Провадження №2/367/7302/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

06 серпня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В., 
за участі секретаря судових засідань Колодезної В.В., 
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Ірпінь справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євсюков Ф.Б., до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, -
встановив:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Євсюков Ф.Б., звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі — ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь моральну шкоду, завдану незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, у розмірі 50 000,00 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу та судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що постановою №2628/1 від 03.07.2025, винесеною тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.04.2026 у справі №367/12624/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, постанову №2628/1 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Незважаючи на це, 03.10.2025 Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області відкрито виконавче провадження №79261896 з визначенням до стягнення штрафу в подвійному розмірі (34 000 грн) та виконавчого збору (3 400 грн), а 07.10.2025 накладено арешт на всі наявні та майбутні рахунки позивача в межах суми 37 600 грн. Виконавче провадження закінчено лише 08.06.2026, після набрання законної сили рішенням суду про скасування постанови. Позивач зазначив, що незаконне адміністративне переслідування тривало майже одинадцять місяців, упродовж яких він, будучи особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, зазнав моральних страждань, обмеження права вільно розпоряджатися власними коштами та необхідності доводити свою невинуватість і звертатися за професійною правничою допомогою.
Відповідач подав пояснення, в яких проти позову заперечував, посилаючись на те, що судовим рішенням про скасування постанови не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 ; позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди; сам факт скасування постанови не є доказом заподіяння моральної шкоди та підставою для її відшкодування; відсутній причинний зв?язок між діями відповідача та стверджуваною шкодою. На цій підставі відповідач просив відмовити в задоволенні позову та розглянути справу без участі його представника.
Позивачем подано відповідь на пояснення відповідача, в якій зазначено, що відповідач не заперечує жодної з ключових фактичних обставин справи (притягнення до відповідальності, скасування постанови, закриття провадження за відсутністю складу правопорушення, відкриття виконавчого провадження, арешт рахунків), обмежившись загальним викладом норм законодавства без їх застосування до обставин справи; що рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв?язку з відсутністю складу правопорушення має преюдиційне значення в розумінні ч. 4 ст. 82 ЦПК України та відповідно до постанови Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі N?569/1799/16-ц свідчить про незаконність притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від того, чи сплачено штраф і чи застосовувалися заходи примусу.
Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з?явився, у поданих поясненнях просили справу розглядати у відсутність сторони відповідача, у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, оцінивши подані докази в їх сукупності за правилами ст. 89 ЦПК України, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків.
Встановлені судом обставини 
03.07.2025 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 винесено постанову №2628/1, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.04.2026 у справі №367/12624/25, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю: постанову №2628/1 від 03.07.2025 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
03.10.2025 Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області, на виконання постанови №2628/1, відкрито виконавче провадження №79261896, за яким до стягнення визначено штраф у подвійному розмірі — 34 000 грн та виконавчий збір у розмірі З 400 грн. 07.10.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на всі наявні та майбутні рахунки позивача в межах суми 37 600 грн.
Виконавче провадження №79261896 закінчено 08.06.2026, після набрання законної сили рішенням суду про скасування постанови №2628/1, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження та листом Вишневого ВДВС від 08.06.2026.
Судом також встановлено, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, отримав ушкодження здоров?я під час виконання обов?язків із захисту незалежності та територіальної цілісності України, що підтверджується пенсійним посвідченням інваліда
2 групи.
Отже, судом встановлено, що з моменту винесення постанови №2628/1 (03.07.2025) до закінчення виконавчого провадження (08.06.2026) минуло майже одинадцять місяців, протягом яких позивач перебував під загрозою примусового стягнення грошових коштів, а його банківські рахунки перебували під арештом.
Правова оцінка
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Відповідно до ст. 1174 ЦК України аналогічні наслідки настають щодо шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових осіб органів державної влади.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17, необхідними умовами для притягнення держави до відповідальності за ст. ст. 1173, 1174 ЦК України є: неправомірні дії (рішення, бездіяльність) органу державної влади; наявність шкоди; причинний зв?язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Щодо неправомірності дій відповідача
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються повторно під час розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15.04.2026 у справі №367/12624/25, яке набрало законної сили, встановлено, що постанова
№2628/1 від 03.07.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконною, а провадження закрито у зв?язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Ця обставина повторному доказуванню не підлягає.
Доводи відповідача про те, що зазначеним судовим рішенням не встановлено неправомірності дій чи бездіяльності посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд відхиляє, оскільки прийняття уповноваженою посадовою особою постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за відсутності в її діях складу правопорушення саме по собі є неправомірним рішенням органу державної влади в розумінні ст. 1173 ЦК України; окремого встановлення вини чи неправомірної поведінки конкретної посадової особи для застосування зазначеної норми не вимагається, оскільки відповідальність держави за ст. 1173 ЦК України настає незалежно від вини органу. Такий висновок узгоджується з постановою Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №569/1799/16-ц, згідно з якою закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про незаконність притягнення особи до адміністративної відповідальності та є підставою для відшкодування моральної шкоди за рахунок держави незалежно від того, чи було фактично сплачено штраф чи застосовано інші заходи примусу.
Щодо наявності моральної шкоди та причинного зв?язку
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода відшкодовується грішми з урахуванням вимог розумності і справедливості. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності, у моральних переживаннях у зв?язку з незаконним переслідуванням, порушенні нормальних життєвих зв?язків. Відповідно до правових висновків Верховного Суду (постанови від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17) страждання і приниження є емоціями людини, змістом яких є біль, тривога, страх, занепокоєння, тривала невизначеність та інші негативні переживання, а оцінка їх наявності залежить від усіх обставин справи, зокрема тривалості, повторюваності та наслідків протиправних дій.
Доводи відповідача про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди суд відхиляє, оскільки в цій справі моральна шкода не зводиться до самого факту незаконного винесення постанови, а є наслідком сукупності встановлених судом обставин: незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності; відкриття на підставі незаконної постанови виконавчого провадження з визначенням до стягнення подвійного розміру штрафу та виконавчого збору; накладення арешту на всі наявні та майбутні банківські рахунки позивача, що обмежувало його право вільно розпоряджатися власними коштами; тривалості незаконного переслідування (майже одинадцять місяців) та необхідності звернення за професійною правничою допомогою для захисту порушених прав. Жодну з цих обставин відповідач не спростував і доказів на їх спростування не надав.
Суд також враховує, що позивач є особою з інвалідністю II групи внаслідок війни, яка отримала ушкодження здоров?я під час виконання обов?язків із захисту незалежності та територіальної цілісності України. За таких обставин незаконне притягнення позивача до відповідальності саме за порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вжиття щодо нього заходів примусового виконання та арешту рахунків мало для нього підвищений негативний характер, оскільки об?єктивно було здатне зачіпати його честь і гідність як особи, яка вже виконала свій конституційний обов?язок із захисту держави.
Причинний зв?язок між неправомірним рішенням відповідача та завданою позивачу моральною шкодою підтверджується встановленою судом послідовністю подій: саме на підставі постанови №2628/1 було відкрито виконавче провадження, визначено до стягнення подвійний розмір штрафу, нараховано виконавчий збір та накладено арешт на рахунки позивача; без прийняття незаконної постанови жоден із зазначених наслідків не настав би.
Відповідачем не наведено жодної альтернативної причини виникнення негативних наслідків для позивача, яка перервала б цей причинний зв?язок.
Щодо розміру відшкодування
Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також інших обставин, які мають істотне значення, з урахуванням вимог розумності і справедливості. Оцінюючи розмір заявленої до стягнення суми (50 000 грн), суд враховує тривалість незаконного адміністративного переслідування (майже одинадцять місяців), характер вжитих щодо позивача заходів примусу (відкриття виконавчого провадження, визначення до стягнення подвійного розміру штрафу, арешт усіх наявних і майбутніх банківських рахунків), статус позивача як особи з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни та підвищений негативний вплив зазначених обставин на його честь і гідність як ветерана, а також необхідність тривалого судового захисту порушених прав. Відповідач жодних доводів щодо неспівмірності заявленого розміру відшкодування не навів.
З урахуванням наведеного суд вважає заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а позовні вимоги — обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо суб?єкта відповідальності
Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов?язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, а кошти державного бюджету належать на праві власності державі; боржником у відповідному зобов?язанні є держава Україна. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі N?415/1009/21, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, при цьому резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про конкретний орган чи рахунки, з яких здійснюватиметься стягнення.
Щодо судових витрат
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач як особа з інвалідністю 2 групи звільнений від сплати судового збору, у зв?язку з чим питання розподілу судового збору не вирішується.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначив орієнтовний розмір таких витрат (30 000 грн) та повідомив, що докази на їх підтвердження будуть подані додатково протягом п?яти днів з дня ухвалення рішення по суті справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката, які не були подані до закінчення судових дебатів, підлягає розподілу судом за результатами розгляду заяви сторони про такі витрати, поданої не пізніше п?яти днів після ухвалення рішення суду. За таких обставин питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу підлягає вирішенню додатковим рішенням суду після подання позивачем відповідних доказів.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд, -
вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності — задовольнити.
2.Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду, завдану незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, у розмірі 50 000 (п?ятдесят тисяч) грн 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення складено та підписано 06.08.2026.
Позивач: ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )
Відповідач: Держава Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

Суддя:       Л.В. Мерзлий