Справа № 521/11964/24
Номер провадження № 2-др/521/122/26
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2026 р. м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Ганошенка С.А.,
за участю секретаря судового засідання Папінян В.В.,
розглянувши увідкритому судовому засіданні, заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Берегового В.В. про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,-
ВСТАНОВИВ:
04.03.2025 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Вказаним рішенням позовні вимоги задоволено частково,
Стягнуто з громадянки України ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень та 4800,00 (чотири тисячі вісімсот) доларів США, що відповідно до курсу НБУ є еквівалентом 198417,12 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста сімнадцять грн.. 12 коп.), разом становить 203417,12 гривень (двісті три тисячі чотириста сімнадцять грн. 12 коп.).
Стягнуто з громадянки України ОСОБА_2 суми нарахованих 3% річних в розмірі 7163,18гривень ( сім тисяч сто шістдесят три грн. 18 коп.) та інфляційних втрат за користування 5000 грн. у розмірі 275гривень (двісті сімдесят п`ять грн.), за період з 22.05.2023 року по 23.07.2024 року.
Стягнуто з громадянки України ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8500,00 (вісім тисяч) гривень.
Стягнуто з громадянки України ОСОБА_2 суму судового збору 2034,17 (дві тисячі тридцять чотири) гривень 17 копійок.
Постановою Одеського апеляційного суду від 09.10.2025 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 березня 2025 року залишено без змін.
07 квітня 2026 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 ( відповідач) про визнання виконавчого документу, таким, що не підлягає виконанню.
02.06.2026 року ухвалою суду у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відмовлено.
16.06.2026 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Береговий В.В. подав заяву про прийняття додаткового рішення по цивільній справі тому, що судом не вирішено питання про судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу, які визначені в розмірі 8 627.00 ( вісім тисяч шістсот двадцять сім гривень 00 копійок).
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Нормами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 вказаної норми передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові від 22.12.2018 р. у справі № 826/856/18 Верховний Суд зазначив, що під час визначення розміру витрат, пов`язаних із правовою допомогою, компенсації підлягають лише ті послуги, які вказано в договорі.
За роз`ясненнями п. 20 постанови Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (нова редакція 270 ЦПК); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Згідно з Законом "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами статей 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 
Дослідивши матеріали справи в межах питання, яке розглядається, суд приходить до висновку, що оскільки під час розгляду справи не було в повному обсязі вирішено питання про розподіл судових витрат, в порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, адвокатом надано угода про надання правової допомоги № 20-04/26 від 20.04.2026 року,остаточний розрахунок до даної угоди станом на 16.06.2026 року на суму 8627,00 грн., акт прийому наданих послуг від 16.06.2026 року на вказану суму, квитанцію про її сплату, суд перевіривши вказані документи виснує, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає до часткового задоволення, за винятком транспортних послуг на суму 1127,00 грн. Тому в рішенні суду необхідно зазначити про стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  судових витрат: витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн., у зв`язку з чим у даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення суду.
Керуючись ст. ст.141, 270, 274, ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Заяву представника позивача адвоката Берегового В.В. про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі № 521/11964/24, провадження № 2-др/521/122/26 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП  НОМЕР_1 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 500,00 (сім тисяч п`ятсот) грн.
В задоволенні іншої частини вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст судового рішення складено 06.07.2026 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО