КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №756/14650/21 Головуючий у І інстанції Диба О.В.
Провадження №22-ц/824/10139/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

31 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року та на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Затишна Оселя» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
ВСТАНОВИВ: 

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Затишна Оселя» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року позовні вимоги було задоволено.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року зазначене вище заочне рішення було скасовано та призначено судове засідання.
01 березня 2024 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просив: 
- визнати недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке оформлене протоколом №1 від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку;
- визнати недійсним договір №1302032 від 01 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Управляюча компанія «Затишна Оселя» та ОСОБА_1 ; 
- стягнути з ТОВ «Управляюча компанія «Затишна Оселя» матеріальну шкоду у розмірі 2 000 000 грн та моральну шкоду у розмірі 1 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву в частині вимог про визнання недійсним договору від 01 лютого 2017 року, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без руху, а в іншій частині вимог (визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 13 червня 2016 року) відмовлено у прийнятті до спільного розгляду.
15 квітня 2024 року від позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, визначених ухвалою від 01 квітня 2024 року, зі змісту якої убачається, що ОСОБА_1 просить відстрочити сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення та продовжено строк для усунення недоліків, визначених ухвалою суду від 01 квітня 2024 року до 5 днів з дня отримання копії ухвали суду.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року в частині відмови у прийнятті до спільного розгляду позовних вимог зустрічної позовної заяви про визнання недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано позивачу час для усунення недоліків, які було виявлено судом, а саме для сплати судового збору за позовну вимогу немайнового характеру (про визнання недійсним договору від 01.02.2017) та дві вимоги майнового характеру (відшкодування матеріальної та моральної шкоди), який в загальному розмірі становить 16351 грн, а також за немайнову вимогу щодо визнання недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку у розмірі 1211,20 грн.
16 березня 2026 року позивачем за зустрічним позовом повторно подано заяву про відстрочення сплати судового збору
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року скасувати, визнати недоліки зустрічної позовної заяви незаконними, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1  скасувати та прийняти рішення про прийняття даної зустрічної позовної заяви УК «Управляюча компанія «Затишна Оселя» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що перебуває на розгляді в Оболонському районному суді м. Києва.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваною ухвалою від 23 березня 2026 року жодне клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, не було розглянуте судом першої інстанції, так як ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року була скасована апеляційним судом та задоволено апеляційну скаргу апелянта повністю.
Вказує на те, що клопотання від 16 березня 2026 року не є ідентичним та має інший період попереднього календарного року, за який аналізується дохід позивача за зустрічним позовом. 
Крім того, до заяви долучено рішення (позицію) апеляційного та касаційного судів щодо відстрочення апелянту судового збору, додано інші докази (наявні в матеріалах справи). 
Звертає увагу апеляційного суду на те, що апелянтом за рахунок третіх осіб було частково сплачено судовий збір за дві вимоги немайнового характеру (докази наявні в матеріалах справи і останній платіж додається додано цієї апеляційної скарги).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
За правилом п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви заявникові (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Виходячи зі змісту ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Повертаючи позовну заяву заявнику, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ухвали суду від 20 лютого 2026 року позивачу надано строк для усунення недоліків - протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали.
16 березня 2026 року позивачем за зустрічним позовом подано заяву про відстрочення сплати судового збору, в якій він зазначив, що рішеннями судів задоволені його клопотання про відстрочення сплати судового збору, по яким, та по даному клопотанню, однакові докази та обґрунтування.
Водночас суд першої інстанції звернув увагу на те, що, вказане клопотання вже вирішувалось судом, про що зазначено в ухвалі суду від 29 квітня 2024 року, якою було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання, поданого 15 квітня 2024 року про відстрочення сплати судового збору. Як убачається з матеріалів справи, вказане клопотання фактично є ідентичним до поданого позивачем 16 березня 2026 року.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З матеріалів справи вбачається, що у березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою у якій просив: 
- визнати недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке оформлене протоколом №1 від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку;
- визнати недійсним договір №1302032 від 01 лютого 2017 року, укладений між ТОВ «Управляюча компанія «Затишна Оселя» та ОСОБА_1 ; 
- стягнути з ТОВ «Управляюча компанія «Затишна Оселя» матеріальну шкоду у розмірі 2 000 000 грн та моральну шкоду у розмірі 1 грн.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року зустрічну позовну заяву в частині вимог про визнання недійсним договору від 01 лютого 2017 року, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишено без руху, а в іншій частині вимог (визнання недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку) відмовлено у прийнятті до спільного розгляду.
15 квітня 2024 року від позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, визначених ухвалою від 01 квітня 2024 року, зі змісту якої убачається, що ОСОБА_1 просить відстрочити сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення та продовжено строк для усунення недоліків визначених ухвалою суду від 01 квітня 2024 року до 5 днів з дня отримання копії ухвали суду.
У вищевказаній ухвалі від 29 квітня 2024 року звернуто увагу на те, що звертаючись до суду з клопотанням про відстрочку сплати судового збору ОСОБА_1 посилається, як на арешт майна, так і на відсутність доходів.
При цьому в своєму зустрічному позові ОСОБА_1 повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 140 000 грн, з яких: витрати за проведену експертизу - 50 000 грн, витрати на проведення експертного дослідження - 50 000 грн, витрати на проведення експертного дослідження - 20 000 грн, витрати на надання правової допомоги 20 000 грн.
08 травня 2024 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків викладених в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року, в якій останній вказував, що він тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується документами про тимчасову непрацездатність, які були подані до суду раніше та містяться в матеріалах справи.
Крім того, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що також підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи.
У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та запровадженням на всій території України правового режиму воєнного стану ОСОБА_1 здійснює волонтерську діяльність виключно на безоплатній основі та не передбачає отримання будь-якого доходу. 
У зустрічній позовній заяві наведено лише попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вже понесені або які очікується понести у зв`язку з розглядом цієї справи, при цьому зазначені судові витрати не потребують їх фактичної сплати на момент подання зустрічного позову, оскільки за домовленістю з відповідними особами та установами їх оплата здійснюватиметься після ухвалення остаточного судового рішення у справі.
Таким чином, наведені обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_1 реальної можливості здійснити одноразову сплату судового збору та інших судових витрат на момент звернення до суду, водночас підтверджують реальність заявлених судових витрат, їх необхідність для належного захисту прав позивача та можливість їх фактичної оплати після ухвалення судового рішення у справі.
Крім того, ОСОБА_1 звертав увагу на те, що Київський апеляційний суду вже задовольняв клопотання останнього про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення в іншій справі за обставин, викладених у даній справі.
Також вказував на те, що подаючи зустрічну позовну заяву позивач частково сплатив судовий збір за кошти третіх осіб.
Враховуючи вище викладене, ОСОБА_1 просив відстрочити йому сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви до ухвалення судового рішення у даній справі.
21 листопада 2024 року до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про доповнення до заяви про усунення недоліків, викладених в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року, в якому останній знову просив відстрочити йому сплату судового збору за подання зустрічної позовної заяви до ухвалення судового рішення у даній справі.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2025 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 року в частині відмови у прийнятті до спільного розгляду позовних вимог зустрічної позовної заяви про визнання недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року зазначена позовна заява була залишена без руху та надано позивачу час для усунення недоліків, які було виявлено судом, а саме для сплати судового збору за позовну вимогу немайнового характеру (про визнання недійсним договору від 01.02.2017) та дві вимоги майнового характеру (відшкодування матеріальної та моральної шкоди), який в загальному розмірі становить 16351 грн, а також за немайнову вимогу щодо визнання недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку у розмірі 1211,20 грн.
У мотивувальній частині ухвали роз`яснено, що в порушення ст. 175 ЦПК України позивачем за зустрічним позовом не виконано вимог, які ставляться до позовної заяви при зверненні до суду, що унеможливлює прийняття до спільного розгляду зустрічної позовної заяви, а саме: позивачем не сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви.
Крім того, суд першої інстанції вказав, що ухвалою суду від 01 квітня 2024 року було визначено недоліки, які перешкоджають подальшому розгляду, а саме: позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру (про визнання недійсним договору від 01.02.2017) та дві вимоги майнового характеру (відшкодування матеріальної та моральної шкоди), який в загальному розмірі становить 16351 грн.
Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви, однак, станом на 20 лютого 2026 року позивачем за зустрічною позовною заявою так і не усунуто недоліків, які визначено ухвалою суду від 01 квітня 2024 року.
Також в ухвалі від 20 лютого 2026 року зазначено про необхідність сплати судового збору за немайнову вимогу щодо визнання недійсним рішення від 13 червня 2016 року зборів співвласників багатоквартирного будинку в розмірі 1211,20 грн.
16 березня 2026 року позивачем за зустрічним позовом подано заяву про відстрочення сплати судового збору, в якій він зазначав, що з початку збройної агресії російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану ОСОБА_1 , будучи засновником і керівником волонтерів Благодійного фонду Святої Марії , здійснює волонтерську та благодійну діяльність на безоплатній основі та не отримує за неї будь-якої винагороди.
Відповідно до Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу за період з 01 березня 2022 року по 01 лютого 2026 року позивач не отримував будь-яких доходів, а зазначена відомостях інформація про суми 46 457,43 грн та 37 895,06 грн, відображені за серпень 2025 року від АТ «ОТП Банк», були анульовані банком у рахунок погашення заборгованості. 
ОСОБА_1 в заяві зазначав, що на все його майно та грошові кошти накладено арешт у межах виконавчих проваджень, що підтверджується відповідними постановами державного (приватного) виконавця. 
Вказував, що сам по собі факт володіння рухомим чи нерухомим майном та не перебування на утриманні ОСОБА_1 інших осіб не свідчить про наявність у особи доходів або можливості сплатити судовий збір. 
Крім того, позивач звертав увагу суду на те, що в інших судових справах за участю ОСОБА_1 судами вже надавалося відстрочення сплати судового збору з огляду на аналогічні обставини, що підтверджується відповідними судовими рішеннями.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору залишено без задоволення, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.
Вирішуючи клопотання про відстрочення сплати судового збору, судом зазначено, що вказане клопотання вже вирішувалось судом, про що зазначено в ухвалі суду від 29 квітня 2024 року, якою було відмовлено позивачу у задоволенні клопотання поданого 15 квітня 2024 року про відстрочення сплати судового збору. 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у ст. 175 ЦПК України.
Згідно з частинами першою-третьою ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду в установлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
Згідно ч. 3 ст. 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Підставою для відстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану особи, яка, у свою чергу, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. В іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Суд враховує, що Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас за змістом п. 1ст. 8 Закону № 3674-VI документи про майновий стан мають містить інформацію, на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.
Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).
При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію ("Шишков проти Росії", № 26746/05, п. 111). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи ("FC Mretebi v. Georgia", № 38736/04, п. 47).
Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.
Суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду з другого боку.
Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 686/114/16-ц, провадження № 61-16723св18; від 04 березня 2020 року, справа № 644/5099/16-ц, провадження № 61-12772св19; від 18 листопада 2020 року, справа № 753/22049/16, провадження № 61-2446св20.
Як вбачається із змісту ухвали про залишення зустрічної позовної заяви без руху від 29 квітня 2024 року, в ній надано належну оцінку доводам позивача щодо скрутного майнового стану ОСОБА_1 та належно обґрунтовано підстави для відмови у відстроченні сплати судового збору за подачу зустрічної позовної заяви.
В ухвалі про залишення зустрічної позовної заяви без руху від 20 лютого 2026 року, суд першої інстанції звертав увагу ОСОБА_1 на те, що ухвалою суду від 29 квітня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви, однак, станом на 20 лютого 2026 року позивачем за зустрічною позовною заявою так і не усунуто недоліків, які визначено ухвалою суду від 01 квітня 2024 року.
Однак,  ОСОБА_1 на вищевказане уваги не звернув та знову 16 березня 2026 року подав до суду першої інстанції заяву про відстрочення сплати судового збору, що стало підставою для постановленням ухвали від 23 березня 2026 року про повернення зустрічної позовної заяви позивачу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 910/10939/22 зазначено, «що у випадку залишення судом клопотання про звільнення скаржника від сплати судового збору без розгляду або відмови в задоволенні такого клопотання суд постановляє ухвалу, яку направляє скаржнику. Отримавши її, скаржник повинен виконати ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху, а саме подати суду докази сплати судового збору. У випадку якщо скаржник не встигає цього зробити до закінчення строку, наданого судом або встановленого законом на усунення недоліків, він може звернутись до суду із заявою, відповідно, про продовження або поновлення зазначеного строку. Для цього перед постановленням ухвали про повернення апеляційної скарги з підстави неусунення скаржником її недоліків суд має переконатись, що скаржник отримав ухвалу про залишення без розгляду або відмову в задоволенні його клопотання про звільнення від сплати судового збору та має розумний строк для сплати судового збору і подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору. Якщо скаржник звернувся до суду із заявою про продовження або поновлення встановленого судом або законом строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору, то суд може продовжити або поновити пропущений строк, прийняти докази сплати судового збору та відкрити апеляційне провадження, якщо визнає причини його пропуску поважними, або відмовити у продовженні, поновленні пропущеного строку та повернути апеляційну скаргу».
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2024 року, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та продовжено строк для усунення недоліків зустрічної позовної заяви, останній отримав 03 травня 2024 року засобами електронного зв`язку, що підтверджується ним особисто у клопотанні про доповнення до заяви про усунення недоліків від 21 листопада 2024 року.
Разом із тим, отримавши ухвалу суду від 29 квітня 2024 року, якою було відмовлено у відстроченні сплати судового збору, ОСОБА_1 вимоги цієї ухвали не виконав, а саме: не сплатив судовий збір за подання зустрічної позовної заяви у строк, визначений судом. Вказані обставини також були встановлені та відображені в ухвалі про залишення зустрічної позовної заяви без руху від 20 лютого 2026 року.
Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу від 23 березня 2026 року суд першої інстанції діяв у відповідності до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 18 жовтня 2023 року у справі № 910/10939/22, щодо застосування норм процесуального права. 
Апеляційний суд звертає увагу, що у справі, що розглядається, суд першої інстанції вжив належних заходів щодо сприяння скаржнику у реалізації ним права на подання зустрічної позовної заяви, яке гарантоване йому положеннями ст. 129 Конституції України, та визначивши, яка конкретно сума судового збору підлягає до сплати скаржником подання позовної заяви, тричі залишав її без руху з наданням максимального строку на усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору на відповідну суму.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 січня 2026 року у справі № 920/1246/24.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених процесуальним законом підстав для повернення зустрічної позовної заяви у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року щодо усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, не містять обставин, які б свідчили про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, та не дають підстав для висновку про незаконність або необґрунтованість оскаржуваних судових рішень. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з ухвалами Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року та від 23 березня 2026 року, що саме по собі не є підставою для їх скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо повернення позовної заяви не порушив норми процесуального права, а апеляційна скарга не містить доказів такого порушення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Крім того, апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Розподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється, оскільки витрати зі сплату судового збору за подачу апеляційної скарги має понести особа яка її подала. Учасниками справи не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суді.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2026 року та ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: О.В. Борисова 

С.А. Голуб