П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 498/149/26	

Перша інстанція: суддя Чернецька Н.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,
при секретарі – Жигайловій О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 травня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - Великомихайлівський відділ державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - Великомихайлівський відділ ДВС у Роздільнянському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить :
- визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №628 від 10.10.2025, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності за порушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова винесена із суттєвими порушеннями як матеріального (відсутність доказів наявності у його діях складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП), так і процесуального законодавства (проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду).
Як пояснює позивач, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до територіального центру комплектування, є особистий підпис про отримання повістки, або відеозапис відмови, або у випадку направлення засобами поштового зв`язку, відповідною інформацією поштового оператора.
Окрім цього, як зазначає позивач, територіальний центр не забезпечив належне повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, не надав мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантував можливості підготовки до свого захисту, що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. За таких підстав, на переконання позивача, постанова про накладення адміністративного стягнення має бути скасована.
Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 травня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції; постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, та вважає, що суб`єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваної постанови.
Заперечуючи правомірність спірної постанови апелянт зазначає, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не надав належної оцінки тому факту, що в його діях відсутній склад правопорушення, оскільки він повістку про виклик до територіального центру комплектування не отримував, що свідчить про хибність тверджень суб`єкта владних повноважень про порушення ним правил військового обліку.
Також, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що суб`єкт владних повноважень належним чином не повідомив його про розгляд справи про адміністративне правопорушення, оскільки протокол не містить його підпису щодо повідомлення про час та дату розгляду територіальним центром комплектування справи про адміністративне правопорушення відносно позивача. 
На переконання апелянта, під час вирішення спору суд першої інстанції наведені обставини не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів відповідно до приписів частини 2 статті 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .
01.10.2025 начальником групи ДЗ майором ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , складений протокол №628 про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що 01.10.2025 о 12.30 доставлений працівниками Національної поліції України військовозобов`язаний ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, не оновив військово-облікові дані, не прибув вчасно за повісткою, що свідчить про наявність в його діях ознаки правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.
В протоколі відсутній підпис ОСОБА_1 щодо сповіщення про дату час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Також в матеріалах справи міститься Акт №358/1336 від 10.09.2025 про результати проведення оповіщення військовозобов`язаних за місцем реєстрації, згідно якого уповноважені особи Великомихайлівської селищної ради засвідчили своїм підписом, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час сповіщення був відсутній, а тому повістка залишена у поштовій скриньці.
10.10.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_4 , винесена постанова №628 у справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, а саме: порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає у не прибутті за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк зазначений у повістці.
Таким чином, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративного відповідальності за порушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП та на останнього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000,00 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000,00 грн.
Позивач, вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП є доведеним, а тому складання начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 постанови №628 від 10.10.2025 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП є правомірним.
За таких підстав суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову та скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. 
Стаття 9 КАС України визначає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП.
Положення статті 1 КУпАП встановлюють, що завданням цього кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
За статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно пункту 5 частини 1 статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.
Стаття 235 КУпАП передбачає, що Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП, передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 283 КУпАП визначає зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини першої вказаної статті розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Як вбачається з постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, на останнього накладене стягнення за вчинення правопорушення, яке передбачене положеннями частини 3 статті 210 КУпАП.
Так, стаття 210 КУпАП передбачає відповідальність за порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу
Відповідно до статті 210 КУпАП порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах - тягнуть за собою накладення штрафу від п`яти до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно частини 3 статті 210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або частиною першою статті 211 цього Кодексу, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Разом з цим, відповідно до примітки статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Закон України №3543-ХІІ від 21.10.1993 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі – Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 на території України введений воєнний стан, який триває і на час виникнення спірних правовідносин. 
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 оголошене проведення загальної мобілізації. 
Отже, на час притягнення позивача до адміністративної відповідальності в Україні діяв особливий період.
Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону №3543-ХІІ.
Так, згідно частини 3 статті 22 Закону №3543-ХІІ, під час мобілізації громадяни зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №3543-ХІІ громадяни України зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Повертаючись до матеріалів справи, колегія суддів враховує, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності постанови №628 від 10.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративного відповідальності за порушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Відповідно до описової частини оскаржуваної постанови ОСОБА_1 інкримінується неприбуття до територіального центру після отримання повістки, тобто порушення правил військового обліку.
Досліджуючи правомірність спірної постанови з огляду на указані мотиви її прийняття колегія суддів виходить з такого. 
Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який серед іншого визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (далі - Порядок №560).
Відповідно до вимог пункту 27 Порядок №560 під час мобілізації громадяни викликаються з метою:
1) до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів:
взяття на військовий облік;
проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);
призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби;
2) до відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ:
проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
Пункт 28 Порядку №560 передбачає, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Відповідно до пункту 12 Порядку №560 виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування, окрім іншого:
- здійснюють оповіщення зазначених у розпорядженні резервістів та військовозобов`язаних за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання шляхом вручення повісток під їх особистий підпис.
Відповідно до пункту 34 Порядку № 560 повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.
Приписи пунктів 39 та 40 Порядку № 560 передбачають, що у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів.
Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.
Пункт 41 Порядку № 560 визначає, що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:
1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;
2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:
день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;
день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Втім, ІНФОРМАЦІЯ_2 ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав жодних з перелічених вище доказів стосовно належного сповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибуття до територіального центру комплектування, відповідно до наведених норм чинного законодавства.
Частина 2 статті 77 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зауважує, що відповідач на підтвердження своєї позиції не надав доказів того, що у визначений чинним законодавством спосіб сповістив останнього про виклик до територіального центру комплектування.
Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, відповідачем не доведена наявність передбачених законом умов, за яких ОСОБА_1 міг би бути притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.
Окрім цього, колегія суддів також зауважує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази щодо сповіщення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
З цього приводу слід зазначити, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності.
Оскільки позивач не був належним чином сповіщений про дату та час розгляду справи слід констатувати, що постанова винесена із суттєвими порушеннями законодавства, зокрема, проведення розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності, та за відсутності відомостей про її належне повідомлення про дату, час і місце розгляду.
Перевіривши оскаржувану постанову, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, яка, зокрема, визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийнята вона, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, добросовісно, розсудливо, колегія судів встановила недотримання суб`єктом владних повноважень таких критеріїв.
Отже, аналіз встановлених апеляційним судом обставин справи та наведених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що Роздільнянський РТЦК не довів правомірність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.
З цього приводу колегія суддів також вважає необхідним наголосити на такому.
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
Тобто, якщо суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність спірної постанови.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів констатує, що постанова ІНФОРМАЦІЯ_4 №625 від 10.10.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП має бути скасована із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення
Щодо розподілу судових витрат, слід указати таке.
Частина 1 статті 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Однак, колегія суддів зауважує, що за подання позовної заяви до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 998,40 грн. та за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в сумі 1996,80 грн., що є більшим ніж визначено чинним законодавством.
Так, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2- 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ, які не передбачають пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах.
У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.
Розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до статті 4 частини 2 Закону №3674-VІ за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, у 2026 році ставка судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви у справах цієї категорії становить 665,60 грн., та за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції ставка судового збору становить 998,40 грн. 
Водночас, колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір у більшому розмірі ніж визначено Законом №3674-VІ, який відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 7 цього Закону повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму судового збору, яка сплачена позивачем в суді першої інстанції за подання позовної заяви в сумі 665,60 грн. та за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції в сумі 998,40 грн., що в загальному розмірі складає 1664 грн.
Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст. ст. 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 19 травня 2026 року - скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 628 від 10.10.2025 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладене на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. – скасувати, а справу про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1664 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні) в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький