ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

18 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/11215/25

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),
суддів: Юрко І.В., Білак С.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №280/11215/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, в якому просила:
- визнати рішення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, оформлене листом від 11.09.2025 протиправним;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що при зверненні до відповідача-2 із заявою про отримання соціальної допомоги, а саме допомоги при народженні дитини мною було пропущено строк, який встановлено частиною сьомою статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім?ям з дітьми». Оскільки, із початком повномасштабної агресії рф проти України, перебуваючи вагітною позивач вимушено виїхала з України до Республіки Молдова. ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сороки, Республіка Молдова, позивач народила доньку - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.08.2022, видане Державною установою «Агенція державних послуг» ОДРН 1002600024700 Республіка Молдова, Сороки. Судом першої інстанції не враховано той факт, що питання можливості звернення за призначенням допомоги при народженні дитини у період дії воєнного стану особами, які народили дитину під час тимчасового перебування за межами України було врегульовано Урядом лише 18.04.2023 та прийнято постанову Кабінету Міністрів України №340 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо надання окремих видів грошової допомоги, пільг і житлових субсидій», якою, зокрема, внесено зміни до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім?ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 та забезпечено можливість звернення за призначенням допомоги при народженні дитини із-за кордону. Отже для надсилання в Україну заяви про призначення допомоги позивач мала долучити свідоцтво про народження дитини з перекладом на українську мову. Через відсутність грошових коштів, перебуваючи в іншій державі, після пологів та важкого реабілітаційного періоду позивач була позбавлена фінансової можливості легалізації документів. Строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини може бути поновлено лише за наявності поважних причин, які обумовлюють несвоєчасне звернення батьків, тобто обставин, які є об?єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов?язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, що підтверджені належними доказами.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач у місті Сороки Республіки Молдова народила доньку ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.08.2022, виданим Державною установою «Агенція державних послуг» ОДРН, Республіка Молдова.
Згідно з довідкою №2312-000029565 про реєстрацію особи громадянином України від 04.04.2024, виданої УДМС у Запорізькій області, ОСОБА_4 з 28.07.2022 зареєстрована громадянкою України.
21.02.2024 позивач звернулась із електронною заявою про призначення допомоги при народженні дитини.
Листом від 11.09.2025 №04.01-10/797 Департаментом соціального захисту населення Управління соціальної підтримки населення Запорізької міської ради повідомлено, що звернення позивача за призначенням допомоги до управління не надходило. Звернута також увага, що починаючи з 01 липня 2025 року призначення та виплата допомог забезпечується органами Пенсійного фонду України.
Вважаючи рішення відповідача-2, оформлене листом від 11.09.2025, є протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що будучи за межами України позивачка для призначення допомоги при народженні дитини була наділена правом надіслати до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (в Україні) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини. Позивачем як при зверненні до відповідача, так і до суду, не наведено будь-яких обставин та не надано жодних доказів на їх підтвердження, які б свідчили про неможливість вчасно надіслати до органу соціального захисту населення заяву для отримання допомоги та документи, що засвідчують народження дитини. Відтак, з урахуванням зазначеного, зважаючи на не доведення позивачем неможливості звернення у встановлений законодавством 12 місячний строк з дня народження дитини, за спірними виплатами, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.
Колегією суддів встановлено наступне.
Так, згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У статті 3 Конституції України визнаються найвищою соціальною цінністю людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ (далі - Закон № 2811 -XII).
Цей Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 2811-ХІІ одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.
Відповідно до ст. 10 Закону №2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
За приписами ст.11 Закону №2811-XII для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Зазначені норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1751 від 27.12.2001.
Відповідно до пункту 12 Порядку №1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Отже, вказаними нормами передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про призначення допомоги при народженні дитини.
При цьому слід враховувати, що Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ХІ затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
У подальшому Указами Президента України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який триває і на теперішній час.
Відповідно до ст. 23 Закону №2811-XII рішення органу, що призначає і здійснює виплату державної допомоги, може бути оскаржено у вищестоящих органах виконавчої влади або у судовому порядку.
Як відзначено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №591/610/16-a (K/9901/12622/18), допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не й батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини (п. 34, 35).
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду 29 серпня 2018 року у справі №591/1474/17 (№K/9901/38353/18), від 02 жовтня 2018 року у справі №495/3711/17.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи донька позивача ОСОБА_4 , яка зареєстрована громадянкою України, народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у муніципалітеті Сороки, Республіка Молдова, а за призначенням допомоги при народженні дитини позивачка звернулась до відповідача 21.02.2024. Тобто, позивачкою пропущено встановлений законодавством строк 12 календарних місяців з дати народження дитини для звернення за допомогою при її народженні.
При цьому встановлено, що позивач та її дитина є громадянами України, тобто мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, за ознакою місця проживання (перебування).
Разом з тим, судом встановлено, що позивач з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з відповідною заявою в межах встановленого строку, оскільки з початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України перебувала за межами України та повернулася в 2024 році, як стверджує позивач в позовній заяві.
Колегія суддів вважає, що ведення в Україні воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, є об`єктивною та виключною обставиною, яка перешкоджала позивачу повернутися з Молдови в Україну, щоб звернутися до відповідача з заявою за допомогою при народженні дитини в законодавчо визначений строк (12 календарних місяців з дати народження дитини), який спливав 28.07.2023.
Колегія суддів зазначає, що пунктом 11 Порядку №1751 визначено, що у період дії воєнного стану для призначення допомоги при народженні дитини один із батьків (опікун), який тимчасово перебуває за межами України (крім осіб, які перебувають на території держави, визнаної згідно із законом державою-окупантом та/або державою-агресором щодо України), надсилає до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (перебування) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини.
Натомість, Порядок № 1751 не містить чіткого алгоритму надсилання документів для отримання допомоги при народженні дитини з території іншої країни.
Крім того, після повернення в Україну позивачка звернулася до відповідача з відповідною заявою.
Відтак, пропуск позивачкою 12 місячного строку звернення з заявою про виплату допомоги при народженні дитини відбувся з об`єктивних, непереборних, виключних причин, що пов`язані з обставинами (військова агресія російською федерації проти України), які є об`єктивно непереборними, не залежать від волі позивачки та є дійсно істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних дій, тому колегія суддів вважає, що зазначені причини необґрунтовано не визнано судом першої інстанції поважними.
Керуючись принципом верховенства права, колегія суддів вважає, що з урахуванням інтересів дитини та встановлених фактичних обставин, позивач має право на призначення допомоги при народженні дитини.
Враховуючи викладене, відмову відповідача у призначенні позивачу виплати допомоги при народженні дитини у зв`язку з пропуском 12 місячного строку звернення з відповідною заявою, за умови, що пропуск такого строку відбувся з об`єктивних, незалежних від волі позивача причин, не можна визнати обґрунтованою.
Відтак, виходячи з повноважень суду при вирішенні справи, встановлених ст. 245 КАС України, колегія суддів обґрунтовано вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання рішення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, оформлене листом від 11.09.2025, протиправним.
Оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2025 №765 «Деякі питання призначення та виплати державних соціальних допомог, соціальних стипендій органами Пенсійного фонду України» та постанови Кабінету Міністрів України від 23.06.2025 №766 «Про реалізацію експериментального проекту щодо централізації механізму виплати деяких державних допомог» починаючи з 1 липня 2025 року призначення та виплата допомог забезпечується органами Пенсійного фонду України, з метою усунення неточностей при виконання судового рішення, колегія суддів зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, чим допустив порушення норм матеріального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при постановлені рішення допустив порушення норм матеріального права, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, питання розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не вирішується.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 317, 321, 322, 327, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №280/11215/25 - задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року в адміністративній справі №280/11215/25 - скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправним рішення Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, оформлене листом від 11.09.2025 №04.01-10/797 про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко 

суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак