РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2026 року | м. Рівне | №460/4148/26

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
| ОСОБА_1
до | Військової частини НОМЕР_1
| про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.02.2026 року №83. 
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що не погоджується з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №83 від 12.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Позивач покликається на наявність процедурних порушень при проведенні службового розслідування. Вказує, що позивача не повідомили про проведення службового розслідування та не відібрали у нього письмові пояснення (чим порушено ст. 84, 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ та п. 3 розділу IV Порядку проведення службового розслідування). В матеріалах справи відсутній акт про відмову від надання пояснень (що вимагається абз. 5 п. 1 розділу IV Порядку), що свідчить про позбавлення позивача права на захист. Не встановлено й не враховано обставин вчинення правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки військовослужбовця, тривалості служби та рівня знань. Згідно із п. 2 розділу VI Порядку та ст. 96, 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ наказ має оголошуватися негайно під підпис. Позивачу наказ не оголошувався, про його існування він дізнався лише 02.03.2026 під час ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення у судді.
Також позивач стверджує, що в акті розслідування вказано про відсутність позивача на ТПД, проте сам розпорядок дня був відсутній і був доведений до особового складу лише 14.01.2026 (наступного дня після подій). Висновки містять некоректні посилання на статті 127, 128 Статуту внутрішньої служби (що не стосуються обов`язків командира відділення).
Позивач, не заперечуючи факту відсутності на службі та не повідомлення про це командира, вказує, що відсутність була зумовлена вирішенням побутових питань та придбанням медикаментів для лікування ноги після добового наряду. 
Напередодні (12.01.2026) підрозділ виконав 13-годинне завдання на морозі, тому наступного дня було надано час для відпочинку. Безпосередній начальник 12-13 січня був відсутній на ТПД та керував дистанційно, через що узгодити відсутність особисто не було можливості.
При розрахунку строків розслідування не було відраховано 17 днів перебування позивача у щорічній основній відпустці (з 19.01.2026 по 04.02.2026), що порушує п. 14 розділу III Порядку та вказує на наявність часу у слідчого для належного відбору пояснень.
За вказаних обставин, позивач просить позовні вимоги задовольнити.
Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю. Військова частина вважає вимоги позивача безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а службове розслідування - проведеним з дотриманням вимог законодавства. Відповідач наполягає, що при проведенні службового розслідування та прийнятті оскаржуваного наказу діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (зокрема Дисциплінарним статутом ЗСУ та Порядком проведення службового розслідування). Щодо відсутності пояснень та відсутності на ТПД: військова частина вважає доведеним факт правопорушення (самовільне залишення території/відсутність на ТПД) та порушення Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Відповідач заперечує порушення строків проведення розслідування, вважаючи притягнення до відповідальності законним і пропорційним. Посилання позивача на невизначеність розпорядку, відсутність командира чи виконання побутових потреб не звільняють його від обов`язку дотримуватися військової дисципліни та виконання службових обов`язків. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
Ухвалою від 11.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалою від 20.04.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі №460/4148/26. 
Позивач 06.04.2026 подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що твердження відповідача про відібрання пояснень у позивача 15.01.2026 (зокрема за допомогою мобільного телефону та звукозаписів) є неправдивим. Позивач перебував у пункті тимчасової дислокації, ні з ким не контактував і пояснень не надавав, а доданий письмовий бланк пояснень вважає сфальсифікованим. Електронні докази надані без належного цифрового підпису (КЕП). З наказом командира позивача ознайомлено не було. 12.02.2026 його ознайомили лише з актом службового розслідування, а сам наказ на той момент не був підписаний. Звинувачення у порушенні розпорядку дня не мають підтверджень, оскільки відповідач не надав доказів існування та доведення до особового складу саме такого розпорядку. 13.01.2026 позивач виконував окреме вказівне завдання безпосереднього командира. Також вказує, що відзив відповідач направив не на електронну адресу позивача. Просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідач направив до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що фіксація пояснень технічними засобами з подальшим роздрукуванням відповідає Порядку проведення службового розслідування у ЗСУ (наказ МОУ №608) і не потребує накладення КЕП (як це вимагає ст. 99 КАСУ до електронних доказів). Відповідач вказує, що позивач плутається в обґрунтуваннях свого відлучення 13.01.2026 (у позові стверджував про відпочинок/придбання ліків, у відповіді на відзив - про виконання окремого завдання командира). Командир підрозділу надання такого завдання не підтвердив.
У справі про адміністративне правопорушення (№ 758/2586/26 у Подільському райсуді м. Києва за ч. 3 ст. 172-11 КУпАП) позивач у власних письмових поясненнях фактично визнав факт безпідставної відсутності в пункті тимчасової дислокації через особисту недисциплінованість.
В ході розгляду справи суд встановив, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказані обставини сторони не заперечують.
14.01.2026 командир дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 капітан 2 рангу ОСОБА_2 подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт, яким доповів, що отримав доповідь від старшого лейтенанта ОСОБА_3 про те, що 13.01.2026 близько 10:55 виявлено військовослужбовців (в тому числі і ОСОБА_1 ) з ознаками алкогольного сп`яніння. Об 11:14 під час загального шикування підтверджено їхню самовільну відсутність. Телефонні дзвінки та пошуки в населених пунктах (назви не зазначаються) результату не дали. О 14:11 військовослужбовці повернулися. Через явні ознаки сп`яніння їх направили до Військової служби правопорядку (м. ... назву суд не зазначає). Старшина ОСОБА_1 відмовився від огляду через відсутність військово-облікових документів. Після повернення за документами на ПТД ОСОБА_1 знову самовільно залишив розташування та зник. На телефонну вимогу командира повернутися відповідав відмовою. Повернувся самостійно лише наступного дня (14.01.2026 об 09:00), чітких пояснень щодо своєї поведінки не надав (а.с.70-72).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по адміністративно-господарській діяльності) від 15.01.2026 № 46 призначено службове розслідування (а.с.73-76), строк проведення якого продовжувався (а.с.77-84).
15.01.2026 за допомогою засобів зв`язку відібрано пояснення від ОСОБА_1 , 17.01.2026 – від ОСОБА_4 (а.с.97-102).
12.02.2026 складено акт службового розслідування, яким встановлено: пункт 2.3 Акту: « 2.3. Обставини скоєного правопорушення, що були встановлені під час проведення службового розслідування.
О 10.55 13.01.2026 командир дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 капітан 2 рангу ОСОБА_5 , отримав доповідь від командира ланки катерів вогневої підтримки дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 про виявлення командира відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшини 2 статті ОСОБА_1 з зовнішніми ознаками алкогольного сп`яніння. 
З метою перевірки вищезазначеної інформації о 11.15 13.01.2026 року капітан-лейтенант ОСОБА_6 провів шикування всього особового складу дивізіону катерів та виявив відсутність старшини 2 статті ОСОБА_1 . 
Про свою відсутність зазначений військовослужбовець безпосереднього командира не попередив. 
З метою пошуку були проведені наступні заходи: здійснено неодноразові дзвінки зазначеному військовослужбовцю на його мобільний, на який він не відповідав, а також організовано пошукові дії в населених пунктах поруч з тимчасовим пунктом дислокації дивізіону катерів. Зазначені заходи позитивних результатів не дали. 
О 14.11 13.01.2026 року від оперативного чергового дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь командиру дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 капітану 2 рангу ОСОБА_5 про прибуття до тимчасового розташування дивізіону катерів вогневої підтримки старшини 2 статті ОСОБА_1 . 
Під час проведення роз`яснювальної роботи заступником начальника штабу дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 капітан-лейтенантом ОСОБА_6 зі старшиною 2 статті ОСОБА_1 щодо його відсутності у період з 11.14 по 14.11 13.01.2026 року, було виявлено, що військовослужбовець має ознаки стану алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, незначне порушення координації рухів та сповільнена реакція. Після чого командиром дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення про переміщення зазначеного військовослужбовця до зонального відділення військової служби правопорядку у Збройних Силах України, для підтвердження або спростування факту алкогольного сп`яніння.
Після прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 командир відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 старшина 2 статті ОСОБА_1 повідомив про те, що при ньому відсутні військово-облікові документи та запропонував поїхати до тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки щоб їх забрати. 
Після прибуття до пункту тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки, старшина 2 статті ОСОБА_1 о 17.20 13.01.2026 року самовільно вибув з місця тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки та зник.
О 17.39 13.01.2026 року командир дивізіону катерів вогневої підтримки капітан 2 рангу ОСОБА_5 зателефонував старшині 2 статті ОСОБА_7 . Під час розмови старшина 2 статті ОСОБА_1 повідомив, що повернеться лише зранку наступного дня.
09.00 14.01.2026 року командир відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшина 2 статті ОСОБА_1 самостійно повернувся до тимчасового пункту дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки. 
Надати обґрунтовані пояснення щодо своєї поведінки, самовільної відсутності та невиконання законних вимог командування він не зміг.»
З вказаним актом позивач ознайомився 12.02.2026, про що зробив власноручний підпис (а.с.91).
12.02.2026 командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №83 (з основної діяльності), яким за порушення військової дисципліни, а саме за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , тобто відсутність на військовій службі, що призвело до невиконання обов`язків військової служби у період з 11.14год. до 14.11год.13.01.2026 року та з 17.20 год. 13.01.2026 року до 09.00год. 14.01.2026 року (до трьох діб), та порушення статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 3, 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, командира відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшину 2 статті ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та накладено на нього дисциплінарне стягнення “сувора догана".
Позивач з таким наказом не погоджується та оскаржив його до суду.
Надаючи правову оцінку оскаржуваному наказу, суд зазначає таке.
Насамперед варто зазначити, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжується і на даний час. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. 
Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. 
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24 березня 1999 року № 548-ХІУ затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут внутрішньої служби). 
У відповідності до статті 11 Статуту внутрішньої служби, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конститкції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Статтею 16 Статуту внутрішньої служби визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Оскільки позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тому на нього поширювалась дія вищезазначених статей Статуту внутрішньої служби, вимоги яких він був зобов`язаний неухильно дотримуватись.
Законом України “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), яким визначені сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Відповідно до ст.ст. 3-5 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна досягається шляхом: 
виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності ВІйськовій присязі;
особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;
формування правової культури військовослужбовців;
забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, виховання культури ґендерної рівності та нетерпимості до будь-яких проявів дискримінації, в тому числі за ознакою статі, запобігання та протидії насильству за ознакою статі, сексуальним домаганням та правопорушенням проти статевої свободи та статевої недоторканості у військовому колективі;
умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;
зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;
підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;
своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;
чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
додержуватися норм законодавства з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, а також запобігання і протидії дискримінації;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися гідністю і честю, поважати честь і гідність кожної людини;
не допускати самому і стримувати інших від негідних дій, виражених вербально або невербально (слова, жести, рухи тіла тощо), у тому числі пов`язаних із дискримінацією за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, а також запобігати вчиненню насильства за ознакою статі, сексуальним домаганням, правопорушенням проти статевої свободи та статевої недоторканості у військовому колективі;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
За стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
Зазначені вище вимоги Дисциплінарного статуту є нормами загальної дії і поширюються на всіх військовослужбовців Збройних Сил України, у тому числі і на позивача.
В результаті службового розслідування, проведеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.01.2026 №43 «Про призначення службового розслідування» (зі змінами, внесеними наказами командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.01.2026 року №92 та від 07.02.2026 року №127) заступником командира дивізіону катерів вогневої підтримки з психологічної підтримки військової частини НОМЕР_1 капітаном 3 рангу ОСОБА_8 було встановлено, що командир відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшина 2 статті ОСОБА_1 13.01.2026 року двічі (з 11.14 до 14.11 13.01.2026 року та з 17.20 13.01.2026 року до 09.00 14.01.2026 року) самовільно залишив пункт тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та (до трьох діб) без поважних причин був відсутній на військовій службі. 
Причиною, яка призвела до самовільного залишення військової частини та відсутності на військовій службі без поважних причин старшиною 2 статті ОСОБА_1 є його особиста недисциплінованість, невиконання ним вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Правопорушення скоєно під час виконання обов`язків військової служби.
Існує прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою старшини 2 статті ОСОБА_1 та скоєним ним правопорушенням за умисної форми вини. 
Умовою, що сприяла протиправній поведінці старшини 2 статті ОСОБА_1 , є його особиста недисциплінованість. 
В акті розслідування також вказано, що в діях старшини 2 статті ОСОБА_1 вбачаються ознаки вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого нормами частини 3 статті 172-11 кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме - самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення чи переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або лікувального закладу тривалістю до десяти діб. 
В діях командира відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшини 2 статті ОСОБА_1 вбачається також порушення вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Обставинами, що обтяжують відповідальність старшини 2 статті ОСОБА_1 є те, що правопорушення здійснено ним умисно та в умовах воєнного стану. Обставини, що пом`якшують відповідальність старшини 2 статті ОСОБА_1 , не встановлені.
За результатами проведеного службового розслідування було видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.02.2026 № 83 “Про результати службового розслідування” відповідно до якого за порушення військової дисципліни, а саме за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , тобто відсутність на військовій службі, що призвело до невиконання обов`язків військової служби у період з 11.14 до 14.11 13.01.2026 року та з 17.20 13.01.2026 року до 09.00 14.01.2026 року (до трьох діб), та порушення статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 3, 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України, а також з 17.39 13.01.2026 по 09.00 14.01.2026 року командира відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшину 2 статті ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та накладено на нього дисциплінарне стягнення “сувора догана”.
Суд звертає увагу на те, що обставини щодо самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , тобто відсутність на військовій службі, що призвело до невиконання обов`язків військової служби у період з 11.14 до 14.11 13.01.2026 року та з 17.20 13.01.2026 року до 09.00 14.01.2026 року позивач в позовній заяві не заперечує; також не заперечує і того, що не узгоджував свою відсутність з безпосереднім командиром ОСОБА_5 , оскільки він виконував покладені на нього завдання як командира тактичної групи далеко за межами ТПД. Позивач також надав докази (а.с.17, 18), які свідчать про те, що позивач відлучався з ТПД. 
Суд також зазначає, що постановою Подільського районного суду міста Києва від 30.04.2026 у справі №758/2586/26 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-11 КУпАП (Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб) та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. 00 коп. (вісім тисяч п`ятсот грн. 00 коп.).
Щодо порядку проведення службового розслідування. 
Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем' військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. 
Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
У кожному випадку вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, інших порушень вимог Закону України "Про запобігання корупції" з метою виявлення причин та умов, що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
У кожному випадку, пов`язаному з дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушеннями проти статевої свободи та статевої недоторканості у військовому колективі, з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню такого правопорушення, службове розслідування призначається командиром самостійно або за поданням представника відповідального підрозділу з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків або радника з питань забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків, запобігання та протидії насильству за ознакою статі.
Відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.
У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Стаття 86 Дисциплінарного статуту передбачає, що якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371 та визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі. 
Пунктом 1 розділу ІІ цього Порядку визначений виключний перелік підстав для призначення службового розслідування, до якого відносяться наступні підстави:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;
невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;
неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;
дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;
втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;
порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;
недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;
внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;
повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;
скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ цього Порядку службове розслідування проводиться для встановлення:
неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;
причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;
ступеня вини військовослужбовця;
порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;
причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;
причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно пункту 3 розділу ІІІ Порядку службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). 
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування. 
Розділом ІV Порядку визначено повноваження осіб під час службового розслідування, якими передбачено таке.
Особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:
дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;
виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;
розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
2. Особи, які проводять службове розслідування, мають право:
запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);
отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);
з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;
за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;
ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;
отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України;
проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням:
предмета огляду та його стислого опису;
часу, дати, місця (населеного пункту) огляду;
посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ;
військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності);
прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб;
фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо;
місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення);
у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі;
підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші;
підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.
3. Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
знати підстави проведення службового розслідування;
бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до розділу V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються:
посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування;
неправомірні дії військовослужбовця;
зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є);
вина військовослужбовця;
причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась;
вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено;
причини та умови, що сприяли правопорушенню;
заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються:
висновки службового розслідування;
пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності;
інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Розділом VІ Порядку визначений наступний механізм прийняття рішення за результатами службового розслідування.
1. За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
2. Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
3. Примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.
За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.
4. Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
5. Акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.
У випадку засудження військовослужбовця, звільнення його від кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження до матеріалів службового розслідування долучаються копії відповідного вироку (ухвали) суду, що набрав(ла) законної сили, інші документи, що стосуються правопорушення.
Строки зберігання актів службових розслідувань разом з усіма матеріалами встановлюються відповідно до законодавства.
6. Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
7. Якщо службове розслідування проводилось за результатами розгляду пропозицій органу Військової служби правопорядку у Збройних Силах, про прийняте рішення та результати проведення службового розслідування командир (начальник) в десятиденний строк повідомляє відповідний орган Військової служби правопорядку у Збройних Силах.
Необхідно зазначити, що службове розслідування проведене відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.01.2026 №43 «Про призначення службового розслідування» (зі змінами, внесеними наказами командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.01.2026 року №92 та від 07.02.2026 року №127) за фактами порушення військової дисципліни військовослужбовцем дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 13 січня 2026 року старшиною 2 статті ОСОБА_1 та складений за його результатами акт і наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.02.2026 № 83 “Про результати службового розслідування” були проведені, складені та видані у відповідності до вимог чинного законодавства України, у порядку, визначеному статтею 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (із змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за номером №1503/31371, на підставі повного та всебічного аналізу матеріалів службового розслідування. 
Надаючи оцінку твердженням позивача про порушення процедури проведення службового розслідування, суд зазначає таке. 
У позовній заяві позивач стверджує про те, що під час проведення службового розслідування не було відібрано пояснень позивача, що повинні були бути враховані під час накладення дисциплінарного стягнення і могли б пояснити підстави для проведення розслідування. 
З такими твердженнями позивача не можна погодитись виходячи з наступного. Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за №1503/31371, особи, які проводять службове розслідування, мають право за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді. Аналогічна норма передбачена пунктом 3 Розділу ІV цього Порядку, відповідно до якого військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення. 
У відповідності до вказаних вище норм Порядку, особою, яка проводила службове розслідування, а саме заступником командира дивізіону катерів вогневої підтримки з психологічної підтримки військової частини НОМЕР_1 капітаном 3 рангу ОСОБА_8 за допомогою технічних засобів (мобільного телефону) 15 січня 2026 року від старшини 2 статті ОСОБА_1 були отримані пояснення стосовно предмету службового розслідування (а.с.97-99), які в подальшому були оформлені у письмовому вигляді (роздруковані). У своїх поясненнях Позивач зазначив про наступне. “Я, старшина 2 статті ОСОБА_1 , повідомляю, що 13 січня 2026 року, перебуваючи на тимчасовому пункті дислокації (ТПД) «… (суд не наводить назву)» дивізіону катерів вогневої підтримки, приблизно об 11 годині залишив межі ТПД «…» у зв`язку з особистою необхідністю. У період мого перебування за межами ТПД, у зв`язку з нестабільним та недостатнім мобільним покриттям, я не мав технічної можливості своєчасно відповідати або реагувати на телефонні дзвінки та повідомлення командира дивізіону катерів вогневої підтримки капітана 3 рангу ОСОБА_5 , а також заступника начальника штабу дивізіону катерів вогневої підтримки капітан-лейтенанта ОСОБА_6 . Після завершення вирішення особистих питань та врегулювання необхідних справ я повернувся на ТПД «…» о 14 годині 11 хвилин того ж дня. Після мого повернення капітан-лейтенант ОСОБА_6 висловив підозру щодо мого можливого перебування у стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим я, під наглядом, у супроводі старшого лейтенанта ОСОБА_3 , був направлений до Військової служби правопорядку м. … (суд не наводить назву) з метою встановлення стану сп`яніння. Після прибуття до ВСП м. … я, старшина 2 статті ОСОБА_1 , не зміг пройти відповідну перевірку у зв`язку з відсутністю при собі документів, а саме військового квитка.”
Вищезазначеними поясненнями спростовуються твердження позивача стосовно не відібрання у нього пояснень, неповідомлення його стосовно проведення стосовно нього службового розслідування а також підтверджується факт здійснення ним самовільного залишення частини строком до трьох діб без поважних причин.
Щодо доведення наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. 
У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що про існування дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани він дізнався в судовому засіданні Подільського районного суду міста Києва 02.03.2026 року під час ознайомлення за власною ініціативою з матеріалами справи про адміністративне правопорушення (справа №758/2586/26).
Водночас, з матеріалів справи видно, що 12 лютого 2026 року позивач був ознайомлений заступником командира дивізіону катерів вогневої підтримки з психологічної підтримки військової частини капітаном 3 рангу ОСОБА_8 , яка є його прямим начальником, з актом службового розслідування. Відповідач також зазначає, що в цей же день позивача також ознайомили і з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.02.2026 № 83 “Про результати службового розслідування”, відповідно до якого його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Натомість, з невідомих причин, позивач розписався про ознайомлення лише з актом службового розслідування, не проставивши свій підпис у наказу про його результати. 
Щодо порушення позивачем розпорядку дня, встановленого на тимчасовому пункті дислокації дивізіону катерів. 
Як було встановлено в результаті службового розслідування, з метою перевірки стану знаходження старшини 2 статті ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, о 11.15 13.01.2026 року капітан-лейтенант ОСОБА_6 провів шикування всього особового складу дивізіону катерів та виявив відсутність старшини 2 статті ОСОБА_1 . Про свою відсутність зазначений військовослужбовець безпосереднього командира не попередив. З метою пошуку були проведені наступні заходи: здійснено неодноразові дзвінки зазначеному військовослужбовцю на його мобільний, на який він не відповідав, а також організовано пошукові дії в населених пунктах поруч з тимчасовим пунктом дислокації дивізіону катерів. Зазначені заходи позитивних результатів не дали. 
О 14.11 13.01.2026 року від оперативного чергового дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь командиру дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 капітану 2 рангу ОСОБА_5 про прибуття до тимчасового розташування дивізіону катерів вогневої підтримки старшини 2 статті ОСОБА_1 . Таким чином позивач був відсутній у пункті тимчасової дислокації підрозділу період з 11.14 до 14.11 13.01.2026 року. 
Відповідно до затвердженого командиром дивізіону катерів вогневої підтримки капітаном 2 рангу ОСОБА_5 розпорядку дня, з 09.15 до 12.30 мали проводитись зайняття, після яких з 12.30 до 14.00 відбувалась підготовка до обіду і обід. Натомість позивач саме в ці години був безпідставно відсутній у пункті тимчасової дислокації підрозділу. В подальшому в ході службового розслідування було встановлено, що після прибуття з зонального відділення військової служби правопорядку у Збройних Силах України до пункту тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки командир відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшина 2 статті ОСОБА_1 о 17.20 13.01.2026 року самовільно вибув з місця тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки та зник.
О 17.39 13.01.2026 року командир дивізіону катерів вогневої підтримки капітан 2 рангу ОСОБА_5 зателефонував старшині 2 статті ОСОБА_1 . Під час розмови старшина 2 статті ОСОБА_1 повідомив, що повернеться лише зранку наступного дня. 
09.00 14.01.2026 року командир відділення безпілотних авіаційних комплексів дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшина 2 статті ОСОБА_1 самостійно повернувся до тимчасового пункту дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки. 
Таким чином з 17.20 13.01.2026 року до 09.00 14.01.2026 року старшина 2 статті ОСОБА_1 самовільно залишив пункт тимчасової дислокації дивізіону катерів вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 та (до трьох діб) без поважних причин був відсутній на військовій службі. 
Відповідно до затвердженого командиром дивізіону катерів вогневої підтримки капітаном 2 рангу ОСОБА_5 розпорядку дня, з 14.30 до 17.30.30 мали проводитись зайняття, після яких з 17.30 до 18.00 відбувалась підготовка до вечері, з 17.50 до 18.00 підведення підсумків за день, з 18.00 до 19.00 вечеря, з 18.00 до 18.30 доповідь командирів за день командиру дивізіону, з 19.00 до 22.00 час на особисті потреби, о 22.00 відбій. На наступний день розпорядком дня були визначені такі завдання. О 07.00 підйом, з 07.10 до 07.40 фізична зарядка, з 08.00 до 08.30 сніданок, з 08.30 до 09.00 перевірка наявності особового складу, перевірка зовнішнього вигляду, з 08.30 до 09.00 підготовка до навчальних занять. При цьому відповідач зазначає, що увесь визначений розпорядком дня час всі військовослужбовці повинні були знаходитись на тимчасовому пункті дислокації підрозділу, і будь – яке відбуття за його межі мало здійснюватися виключно з дозволу командира дивізіону катерів вогневої підтримки капітана 2 рангу ОСОБА_5 . Натомість позивач саме в ці дні і години був безпідставно відсутній у пункті тимчасової дислокації підрозділу. 
Суд вже зазначав, що позивач не заперечує обставин щодо своєї відсутності в ПТД в зазначені дні та години.
Також варто зазначити про те, що командир дивізіону катерів вогневої підтримки капітан 2 рангу ОСОБА_5 є безпосереднім і прямим начальником підпорядкованого йому особового складу підрозділу і виконує завдання старшого начальника (командира військової частини НОМЕР_1 ), виконання яких зумовлює необхідність відбуття за межі тимчасового пункту дислокації підрозділу. Враховуючи вищезазначене підстави для постійного перебування на ТПД та звітування про своє місцезнаходження перед підлеглими у командира підрозділу відсутні. Натомість, перебуваючи на постійному зв`язку він, як командир має всі можливості для прийняття відповідних рішень та вирішення нагальних питань, як службових, так і особистих питань підпорядкованого особового складу, що і було підтверджено в ході службового розслідування. 
В той же час, що не заперечується позивачем, відповідно до ст. 14 Статуту внутрішньої служби із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. 
Відповідно до ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. 
Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Безпосереднім командиром (начальником) позивача є капітан 2 рангу ОСОБА_5 , командир дивізіону катерів вогневої підтримки в/ч НОМЕР_1 .
Натомість, що підтверджується самим позивачем, його відбуття та відсутність на військовій службі у період з 11.14 до 14.11 13.01.2026 року та з 17.20 13.01.2026 року до 09.00 14.01.2026 року було здійснено ним без дозволу свого безпосереднього начальника, тобто самовільно, що і було підтверджено в ході службового розслідування. 
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що в ході розгляду справи підтвердилися обставини щодо самовільного залишення позивачем військової частини НОМЕР_1 , тобто відсутність на військовій службі, що призвело до невиконання обов`язків військової служби у період з 11.14 до 14.11год. 13.01.2026 року та з 17.20год. 13.01.2026 року до 09.00год. 14.01.2026 року (до трьох діб), та порушення статей 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 3, 4 Дисциплінарного статут Збройних Сил України. 
Позивач в позовній заяві не зазначає про те, що не погоджується з видом стягнення – сувора догана. А тому суд не надає оцінку суворості накладеного дисциплінарного стягнення. 
Водночас, в ході розгляду справи не спростовано обставин щодо самовільного залишення позивачем ПТД без дозволу безпосереднього командира. 
В умовах правового режиму воєнного стану дотримання військової дисципліни, порядку проходження служби та неухильного виконання обов`язків набуває виняткового й вирішального значення. Інтереси захисту Вітчизни прямо зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, суворо вимагати її додержання від підлеглих та не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення, оскільки це є основою боєздатності підрозділу та безпеки держави.
За таких умов, навіть за наявності окремих процесуальних зауважень чи процедурних неточностей під час проведення службового розслідування, вони не спростовують і не нівелюють установленого факту вчинення дисциплінарного проступку - самовільного залишення місця служби.
Оскільки факт безпідставної відсутності військовослужбовця в пункті тимчасової дислокації підтверджений матеріалами розслідування та фактично визнаний у власних поясненнях позивача, можливі процедурні недоліки носять формальний характер. Вони не змінюють об`єктивної суті правопорушення та, з урахуванням обов`язку командира реагувати на порушення в умовах воєнного стану, не можуть слугувати самостійною чи достатньою підставою для визнання дій протиправними та скасування оскаржуваного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення. Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивачі суду не надали.
Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 10 вересня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 

Суддя       С.М. Дуляницька