Справа № 308/4052/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого – судді Придачука О.А. 
за участю секретаря судового засідання – Бомбушкаря В.П.
представника позивача – адвоката Росул О.М.
представника відповідача – адвоката Пачути О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Росул Олег Мирославович, до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , інтересах якої діє адвокат Росул О.М., звернулася до суду з даним позовом, у якому зазначає, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому у них народилася дитина – ОСОБА_3 . Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 18.07.2022 року у справі № 308/7703/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано. Дитина проживає разом з позивачкою. Водночас, позивачці важко самій утримувати дитину, забезпечити необхідний рівень життя для його нормального фізичного та духовного розвитку. Відповідач здорова, молода людина, має можливість працювати, на його утриманні ніхто не знаходиться, саме тому відповідач має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини. 
Позивачка, як мати неповнолітньої дитини, усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку.
Згідно з довідкою №34 від 24.02.2026 року, виданої Коритнянським ліцеєм Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вбачається, що « ОСОБА_4 , ОСОБА_1 - дуже позитивна, організована і привітна. Сумлінно ставиться до підготовки дитини до занять, систематично цікавиться успіхами сина, регулярно відвідує батьківські збори, вчасно приводить і забирає з ліцею. Також мама бере активну участь у житті класу та школи, сприяє організації позакласних заходів, забезпечує відвідування навчальних екскурсій. Прослідковується роль мами у належному вихованні ОСОБА_5 , зокрема, це культура спілкування, поведінка у громадських місцях, відповідальність за свої вчинки, організація проведення вільного часу. ОСОБА_6 підтримує зв`язок з класним керівником.». 
Починаючи з народження дитини позивачка не мала змоги працювати, оскільки кожного дня займається доглядом за дитиною та її вихованням, стабільних доходів позивачка не має, офіційно ніде не працює, тому потребує допомоги від відповідача. У зв`язку з зростанням економічної кризи в державі матеріальне становище позивачки змінюється, ріст цін спонукає до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг, взуття, проїзд у транспорті, заняття в гуртках тощо. 
Крім того, позивачка постійно та систематично забезпечує дитину всім необхідним для її повноцінного життя та розвитку. Зокрема, мати регулярно купує синові одяг відповідно до сезону, взуття, іграшки, навчальне приладдя, книги, а також продукти харчування належної якості. Витрати на забезпечення дитини підтверджуються наявними у позивача фіскальними чеками, копії яких додаються до позовної заяви. Водночас позивачка зазначає, що фактичних покупок та понесених витрат було значно більше, однак не всі розрахункові документи збереглися, що є об`єктивним з огляду на тривалий період часу та щоденний характер таких витрат. Також, позивачка належним чином піклується про стан здоров`я дитини. Мати разом із сином регулярно відвідують медичні заклади, проходять обов`язкові профілактичні огляди, отримують консультації лікарів-спеціалістів, здійснюють лабораторні дослідження та аналізи для контролю стану здоров`я дитини. Дитина своєчасно отримує необхідні профілактичні щеплення відповідно до календаря вакцинації, що також потребує організаційних зусиль та матеріальних витрат. У разі виникнення захворювань позивачка забезпечує своєчасне лікування, придбання лікарських засобів та виконання рекомендацій лікарів.
Натомість відповідач за весь час окремого проживання жодного разу не надав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини: ні на придбання одягу та взуття, ні на забезпечення продуктами харчування, ні на розвиток та навчання дитини, ні на оплату медичних послуг, профілактичних оглядів, проведення щеплень, лабораторних досліджень чи лікування. Таким чином, обов`язок щодо повного матеріального забезпечення, виховання та піклування про здоров`я неповнолітнього сина фактично покладено виключно на позивачку. На скільки позивачці відомо, відповідач офіційно працевлаштований за кордоном та отримує гідну заробітну плату, зі слів позивачки у розмірі близько 2000 доларів США. Будь-які документи щодо отримання заробітної плати її колишнім чоловіком у неї відсутні у зв`язку з відсутністю інформації щодо точного місця його роботи та отриманих доходів. Відповідач, маючи намір створювати сім`ю та мати дітей, повинен був усвідомлювати і про наслідки таких намірів, про економічну нестабільність держави в умовах сьогодення, а саме піклуватися та матеріально забезпечувати тих, хто був його сім`єю, незважаючи на те, що збереження сім`ї було неможливим.
А тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що він дуже любить свого сина ОСОБА_5 із свого боку робить все можливе для забезпечення належного рівня життя дитини. ОСОБА_7 усвідомлює покладений на нього обов`язок щодо утримання свого сина. Тому після розірвання шлюбу він регулярно пересилав кошти позивачці на утримання ОСОБА_5 , що підтверджується копіями квитанцій та їхньою з позивачкою перепискою у мобільному додатку «Вайбер» Також він передавав кошти для дитини через знайомих та свою матір ОСОБА_8 , яка також передавала сину від нього і подарунки. У зв`язку з наведеним твердження представника позивачки наведені у позовній заяві стосовно того, що за весь час окремого проживання він жодного разу не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини є неправдивим та особливо образливим для нього як для батька, який більшу частину коштів від доходу переказував та передавав для сина.
Зазначає, що справа в тому, що останнім часом його матеріальний стан погіршився, у зв`язку з відсутністю постійної роботи він отримує періодичні доходи від тимчасових підробітків, у зв`язку з чим вже не має можливості переказувати своїй колишній дружині на утримання сина такі суми коштів, які він перераховував протягом останніх років. Вважає, що саме зменшення суми коштів, які позивач отримує від нього, стало поштовхом для звернення до суду із даним позовом. 
Відповідач посилається на положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Та зазначає, що з огляду на вищенаведене, беручи до уваги необхідність за загальним правилом дотримання рівності обов`язку обох батьків щодо утримання дитини та те, що позивачка має можливість працевлаштуватися, оскільки вік сина та стан його здоров"я дозволяє їй працювати, а також з огляду на те, що майна він не має має, а дохід отримує низький, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у розмірі 4000 грн. щомісячно.
Також зазначив, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з сином, і він не може йому додзвонитися, дитина постійно не на зв"язку, а на його запитання до позивачки про те, що з телефоном ОСОБА_5 він не має чіткої відповіді.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зазначивши, що реальні витрати на утримання дитини виходять далеко за межі визначеного мінімального гарантованого і рекомендованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. Також, зазначив, що обставини, викладені у позовній заяві є неточними, та зазначив, що до 2026 року відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання сина, хоч і не достатньо, і позивачка не заперечує цю обставину. Однак, додав , що з початку 2026 року відповідач взагалі не надає будь які кошти на утримання дитини., хоча з 2022 року проживає за кордоном та працевлаштований.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 4000 грн. щомісячно. В іншій частині просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не має таких заробітків, про які зазначає відповідач, а на даний час заробітки відповідача взагалі зменшилися, у зв"язку з відсутністю постійної роботи. Додала , що відповідач раніше надавав кошти регулярно , як переказами так і особисто , або через свою маму. Представник відповідача підтвердила факт проживання відповідача за кордоном.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
В судовому засіданні встановлено, що з 31.07.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.07.2022 року у справі № 308/7703/22.
У шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим повторно 08.09.2020 року Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).
Позивач стверджує, а відповідач не заперечив, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з матір"ю – ОСОБА_1 .
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 191 СК України встановлено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
При визначенні розміру аліментів суд, враховує, що відповідач є молодою, фізично здоровою та працездатною особою, тривалий час проживає та працює за кордоном відповідно отримуючи достатню заробітну платню, інших утриманців немає, доказів, які б свідчили про важке матеріальне становище зумовлене об"єктивними обставинами відповідач не надав, у з"язку з чим він має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі більшому, ніж мінімально рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а відтак, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 10000 грн.
Керуючись ст. ст. 180-182, 183, 191 СК України, суд, ст. ст. 10, 12,13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти в розмірі 10000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.) грн. щомісячно на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з дня звернення позивачки до суду – з 16 березня 2026 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн. 20 коп.) грн.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду О.А.Придачук