УХВАЛА
13 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 490/11123/25
провадження № 61-8442ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2026 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2026 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 28 795,49 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 17 000 грн. безпідставно набутих коштів. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
10 квітня 2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2026 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі повернуто без розгляду.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2026 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2026 року змінено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 21 795, 49 грн а саме: 17 000,00 грн безпідставно отриманих коштів, 300 грн моральної шкоди, 1 316,49 грн інфляційних втрат та 479 гривень - 3 % річних. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені в суді першої інстанції у розмірі 746, 60 грн. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 100,11грн.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2026 року залишено без задоволення. Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2026 року залишено без змін.
24 червня 2026 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку із касаційною скаргою на рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2026 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2026 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати оскаржувані судові рішеннята ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.
За змістом касаційної скарги заявник порушує питання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги, на обґрунтування зазначає, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 є державною організацією та фінансується за рахунок державного бюджету. У зв`язку з обмеженим фінансуванням бюджетної установи на 2026 рік та відсутністю фінансування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, ІНФОРМАЦІЯ_2 не забезпечений кошторисними призначеннями для оплати судового збору. 
Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. 
З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.
Особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати, зобов`язана одночасно надати докази, які підтверджують наявність обставин, якими обґрунтоване таке клопотання (частина п`ята статті 136 ЦПК України).
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Тобто, з урахуванням положень статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд наділений правом відстрочення, розстрочення, зменшення та звільнення від сплати судового збору лише, щодо фізичних осіб за наявності певних умов та юридичних осіб за наявності підстав визначених пунктом 3 вказаної норми.
При цьому, суд касаційної інстанції враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18, а саме, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Також суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21), в якій зазначено, що особа, яка утримується за рахунок державного бюджету, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів з метою забезпечення сплати судового збору.
Передбачена статтею 8 Закону України «Про судовий збір» можливість звільнення/відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком й застосовується, як правило, у виключних випадках.
Оскільки заявником не надано жодних доказів та не наведено достатніх доводів, які б давали підстави для звільнення від сплати судового збору, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. 
Зважаючи на те, що позов пред`явлено у 2025 році, судовий збір підлягає сплаті за ставками, встановленими законодавством України станом на 01 січня 2025 року.
Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року становив 3 028 грн.
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140,00 грн).
Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, яка подана юридичною особою ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Заявником оскаржуються судові рішення за результатами задоволення позовної вимоги майнового характеру у розмірі 28 795,49 грн. (28 795,49 ? 1 % =287,95 грн. але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн)).
Відповідно за оскарження судових рішень, з урахуванням предмета спору 
та прохальної частини касаційної скарги судовий збір підлягав сплаті 
у розмірі 2 422,40 грн (1 211,20 х 200%).
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2 422,40 грн.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерському районі, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду документ, що підтверджує його сплату. 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала. Неусунення недоліків касаційної скарги є підставою для її повернення.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2026 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 травня 2026 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Суддя Ю. В. Черняк