УХВАЛА
про повернення касаційної скарги

07 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 300/907/25
адміністративне провадження № К/990/29811/26

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі №300/907/25 адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач), у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо зарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи: з 01.01.1992 по 10.07.1992, з 06.03.2000 по 26.05.2003, з 20.04.2015 по 24.02.2016, з 25.02.2016 по 09.01.2017, з 11.01.2017 по 28.06.2017 та заробітку згідно із довідками від 26.02.2018 № 86, від 28.06.2017 № 0204 та довідкою б/н про заробіток за 2016-2017 роки;
- зобов`язати відповідача здійснити з 11.11.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи: з 01.01.1992 по 10.07.1992, з 06.03.2000 по 26.05.2003, з 20.04.2015 по 24.02.2016, з 25.02.2016 по 09.01.2017, з 11.01.2017 по 28.06.2017 та заробітку згідно із довідками від 26.02.2018 № 86, від 28.06.2017 № 0204 та довідкою б/н про заробіток за 2016-2017 роки, та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 позов задоволено.
Відповідач, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
На адресу Верховного Суду 26.06.2026 надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 та рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із наступного.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, судом апеляційної інстанції встановлено, що за принципом екстериторіальності рішення №092850027790 від 15.01.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу, яким протиправно не зараховано спірні періоди його роботи, прийняло ГУ ПФУ в Донецькій області. При цьому судом наголошено, що вказане рішення пенсійного органу позивачем не оскаржувалось.
Натомість ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо зарахування до його страхового стажу спірних періодів роботи та зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 11.11.2024 перерахунок пенсії позивачу з урахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи.
Висновок оскаржуваного судового рішення ґрунтується на тому, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не приймало жодного рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу та, відповідно, ним не вирішувалось питання про зарахування до страхового стажу періодів його роботи.
Отже, оскільки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не є належним відповідачем у справі та суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача), як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, у випадку, що розглядається, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного відповідача.
Касаційна скарга подана на судові рішення, які можуть бути оскаржені згідно із частиною 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України).
В касаційній скарзі позивач зазначає, що 08.01.2025 звернувся із заявою до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про призначення пенсії за віком.
Органом призначення пенсії за принципом екстериторіальності визначено ГУ ПФУ в Донецькій області, яке своїм рішенням від 15.01.2025 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.
Надалі ОСОБА_1 подав додаткові документи до пенсійного органу та ГУ ПФУ в Івано-Франківській області 30.01.2025 йому призначено пенсію, починаючи з 11.11.2024., проте не зараховано до страхового стажу позивач відповідні періоди роботи.
У зв`язку з цими обставинами, ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із цим позовом, де просив визнати протиправною бездіяльність саме ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо незарахування до страхового стажу певних періодів роботи та зобов`язати до вчинення відповідних дій.
Вважає, що у цій справі суд першої інстанції правильно встановив належного відповідача та вирішив спір, оскільки відсутня необхідність залучення ГУ ПФУ в Донецькій області.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження, позивач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Водночас скаржник не визначає щодо конкретно якої саме норми права відсутній висновок Верховного Суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник повинен обґрунтувати в чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідної норми права.
Зазначена скаржником норма права щодо неправильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Крім того, скаржником не зазначено, який, на його думку, правовий висновок повинен бути висловлений у цій справі та який, одночасно, відсутній у рішеннях Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги в контексті наявності передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України підстави переважно зводяться до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання позивачки в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу.
Отже, скаржником не доведено наявності підстави для відкриття касаційного провадження, визначеної пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України. 
В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на постанови Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №620/4900/22, від 28.11.2024 у справі №320/10744/21. 
Водночас, колегія суддів зауважує, що оскільки посилання на постанови Верховного Суду наведені без взаємозв`язку із конкретним пунктом частини четвертої статті 328 КАС України та без викладення відповідних обґрунтувань з огляду на вимоги пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України, суд касаційної інстанції не бере такі до уваги.
Переважно, обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині зводиться до незгоди позивача із наданою судом апеляційної інстанції правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду.
Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано наявності правових підстав для оскарження судового рішення на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з цим Верховний Суд вважає за доцільне зазначити, що одночасне посилання скаржником відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України) та застосування судом апеляційної інстанції без урахування висновку щодо норм права у подібних правовідносинах, суперечать один одному, тобто є взаємовиключним, що свідчить про невизначеність підстав касаційного оскарження, що, своєю чергою, унеможливлює відкриття касаційного провадження.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі також вказує, що підставою на касаційне оскарження судових рішень, є неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках визначених також пунктом 4 частини четвертої статті 328 та пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України. Вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та неповно встановили обставини справи. 
Варто зауважити, що при посиланні на пункт 1 частини другої статті 353 КАС України скаржником мають бути обґрунтовані заявлені підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, а наслідком касаційного розгляду має бути направлення справи на новий судовий розгляд.
Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України. Тобто, указане порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження.
Отже, за відсутності обґрунтованих підстав, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 328 КАС України , Верховний Суд позбавлений можливості прийняти доводи скаржника щодо наявності підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Верховний Суд також наголошує, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четвертої статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.
Керуючись статтями 328, 330, 332, 334 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2026 у справі №300/907/25 адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Шарапа