Справа № 308/11358/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

18 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Шевчука В.В.
за участю секретаря судового засідання: Тайстри І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2025 року, ухвалене головуючою суддею Логойда І.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди за невиконання рішення суду
встановив:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ГУ ПФУ в Закарпатській області про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та моральної шкоди за невиконання рішення суду.
Позов мотивує тим, що ОСОБА_1 , є дружиною ОСОБА_2 та у зв`язку з його смертю на підставі її заяви ГУ ПФУ у Закарпатській області, внесло її у картку в Реєстрі судових рішень по справі № 260/2842/21 від 20.09.2021 та по справі № 260/10540/23 від 29.01.2024. Вказане підтверджується, листом Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області від 19.06.2025. Крім того, з листа Головного управління Пенсійного фонду у Закарпатській області від 19.06.2025 вбачається, що вказані рішення суду є невиконаними, грошові кошти в сумі 150 398,76 грн - не сплачені. 
Зазначені обставини невиконання рішення судів протягом багатьох років, позбавляли її чоловіка законних засобів до існування та порушували його права. Станом на сьогодні не виконання вказаних рішень порушує її права, як спадкоємиці. ОСОБА_2 був звільнений з органів СБУ в запас та виключений із списків особового складу 23.07.1996. Вислуга років при звільненні на пенсію складала 24 роки 08 місяців та 18 днів (посвідчення серія НОМЕР_1 ). 
20.09.2021 рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/2842/21 задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні обчислення і перерахунку з 01.04.2019 пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки № 131 від 22.04.2021, виданої Управлінням СБУ в Закарпатській області, про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 05.03.2019. Зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугу років з 01.04.2019 з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1999 № 2011-XII та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, згідно з довідкою Управління СБУ в Закарпатській області від 22.04.2021 № 131, з урахуванням раніше виплачених сум. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.10.2021 та в повній мірі на даний час не виконано. 
Як вбачається з листа ГУ ПФУ у Закарпатській області від 29.10.2021 розмір перерахованої пенсії з 01.11.2021 становить 11 629,43 грн. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період 01.04.2019 по 31.10.2021 склала 92 398,76 грн. Крім того, згідно з листом вказана сума коштів в розмірі 92 398,76 грн. буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України. Однак станом на момент звернення до суду, вказані кошти залишаються не виплаченими. 
29.01.2024 рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/10540/23 задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті з 01.11.2021 доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713, та зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 01.11.2021 нарахування і виплату щомісячної доплати у розмірі 2 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб». Вказане рішення суду набрало законної сили 28.02.2024 та в повній мірі на даний час не виконано. 
Як вбачається з довідки ГУ ПФУ у Закарпатській області від 05.03.2024 різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період 01.11.2021 по 31.03.2024 склала 58 000,00 грн. Таким чином, розмір нарахованої та не виплаченої суми пенсії за період з 01.04.2019 по 31.03.2024 складає 150 398,76 грн. Індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми по заборгованості за рішенням по справі №260/2842/21 від 20.09.2021 за період з 20.10.2021 по 06.08.2025 становить - 10 525,78 грн. – 3% річних та 56 212,50 грн. – інфляційних втрат. Індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми по заборгованості за рішенням № 260/10540/23 від 29.01.2024 за період з 28.02.2024 по 06.08.2025 становить - 2 503,49 грн. – 3% річних та 10.665,90 грн – втрат від інфляції. Таким чином, загальна сума 3% річних – 13 029,27 грн. та втрат від інфляції 66 878,40 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди, зокрема, зазначила, що вислуга років покійного чоловіка при звільненні на пенсію складала 24 роки 08 місяців та 18 днів (посвідчення серія НОМЕР_1 ). Він всього себе присвятив роботі та країні, натомість після виходу на пенсію, змушений був неодноразово звертатись до суду для отримання належного перерахунку пенсії, вказані обставини позбавлення родини належних засобів до існування, безумовно приносили чоловіку моральних страждань та суттєво порушували його життєві плани. Таких страждань зазнавала і позивачка. Разом з тим, найгірше, що він так і не дочекався виплати належних йому коштів. В цілому, зазначене та необхідність повторних звернень до суду, з метою хоч якось захистити кошти зароблені чоловіком від знецінення, завдає моральних страждань. У зв`язку з чим, вважає, що існують підстави для стягнення з відповідача суми в 30.000, 00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з держави Україна за рахунок грошових коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму 79 907,67 грн. за невиконання рішень Закарпатського окружного адміністративного суду та у відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 4 000 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2025 року стягнуто з ГУ ПФУ в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 924,67 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ в Закарпатській області подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
На переконання відповідача, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права та за неповного з`ясування всіх обставин справи.
У даному випадку відсутні цивільно-правові відносини між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки, що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Норми ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, а тому підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.
Щодо стягнення моральної шкоди, то позивачка не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження завдання їй ГУ ПФУ в Закарпатській області моральної шкоди. Тобто, позивачкою не доведено причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача щодо невиплати недоотриманої пенсії позивачці в повному обсязі та виникненням у останньої заявленого нею погіршення здоров`я через душевні страждання, емоційне та психологічне навантаження, що в свою чергу не дає підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача. 

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №260/2842/21 ухвалено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у здійсненні обчислення і перерахунку з 01 квітня 2019 року пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки № 131 від 22 квітня 2021 року, виданої Управлінням Служби безпеки України Закарпатській області, про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 станом на 05.03.2019 року. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугу років з 01 квітня 2019 року з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ, статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року № 2011-XII та з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, згідно з довідкою Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 22 квітня 2021 року № 131, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно з рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.01.2024 у справі №260/10540/23 ухвалено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови ОСОБА_2 у нарахуванні та виплаті д 01 листопада 2021 року доплати до пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 “Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб”. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити з 01 листопада 2021 року нарахування і виплату ОСОБА_2 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 “Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб”.
Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 19.06.2025 №2594-2587/Ф-02/8-0700/25 позивачку повідомлено про наступне. На звернення від 24.04.2025 року із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області. На підставі поданої заяви, її як дружину - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) внесено у картку в Реєстрі судових рішень по справі №260/2842/21 від 20.09.2021 року (дата набрання законної сили 20.10.2021 року) та по справі №260/10540/23 від 29.01.2024 року (дата набрання законної сили 28.02.2024 року) для подальшої виплати недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу II Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31.08.2009 № 21-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.09.2009 за № 897/16913 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 09.12.2021 № 35-1 (із змінами)). На сьогоднішній день заборгованість за рішеннями судів виплачено по 19.11.2020. Згідно статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, посадової особи подається в порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду, а в разі відсутності такого органу, або незгоди громадянина з прийнятим рішенням - безпосередньо до суду. Відповідно до частини 1 статті 18 Закону «Про адміністративну процедуру» особа має право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністративного органу в порядку адміністративного оскарження відповідного цього Закону та/або в судовому порядку.
Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.10.2021 №0700-0307-8/41909 Ф.Фраткіна повідомлено, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/2842/21 від 20.09.2021 року, яке набрало законної сили 20.10.2021 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки № 131 від 22.04.2021 року про розмір грошового забезпечення станом на 05 березня 2019 року. Розмір перерахованої пенсії з 01.11.2021 р. становить 11629,43 грн. Різниця в пенсії за минулий час (з урахуванням виплачених сум) за період з 01.04.2019 року по 31.10.2021 року склала 92398,76 грн. Оскільки відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, вищезазначена сума буде виплачена після виділення коштів з Державного бюджету України. Що стосується виплати судових витрат, то відповідно до частини 2 статті 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ «Про виконавче провадження», частини 1 статті 3 Закону України від 05 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постанови Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства.
До матеріалів справи додано розрахунок на доплату пенсії за пенсійною справою №N/A 1524 ОСОБА_2 з листопада 2021 по березень 2024 р.
Позивачем подано розрахунок нарахування інфляційних та 3% річних за заборгованість рішенням №260/2842/21 від 20.09.2021 та за рішенням №260/10540/23 від 29.01.2024, які як вказує позивач не виплачені станом на день звернення до суду, що не спростовано відповідачем, включно з наданим розрахунком.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так з позовної заяви вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про стягнення інфляційних витрат, 3% річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання ГУ ПФУ у Закарпатській області та відшкодування моральної шкоди, завданої на її думку незаконним діями чи бездіяльністю органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Дана норма матеріального права визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання.
Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
В розумінні даної норми закон, у нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18).

Зобов`язання, що виникли у відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на підставі судових рішень є грошовими та виражені в національній валюті.
Матеріалів справи, як вже зазначалось, не містять доказів виконання зобов`язань належним чином.
За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до розрахунків наданих позивачем, які було перевірено під час розгляду справи, заборгованість за рішенням по справі №260/2842/21 становить - 3% річних за період з 20.10.2021 по 06.08.2025 і становить суму 10 525,78 грн., а інфляційні збитки – 56 212,50 грн. Заборгованість за рішенням по справі №260/10540/23 щодо 3% річних за період з 28.02.2024 по 06.08.2025 становить суму 2 503,49 грн, а інфляційні збитки – 10 665,90 грн. 
Однак, відповідачем не спростовано вказаних розрахунків як в суді першої, так і апеляційної інстанції, а тому немає підстав вважати, що такі нарахування є необґрунтованими.

Щодо вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача моральної шкоди, слід зазначити наступне.
Вказана вимога позовної заяви позивачем мотивована тим, що факт завдання відповідачем їй моральної шкоди полягає в тому, що її чоловік всього себе присвятив роботі та країні, натомість після виходу на пенсію, змушений був неодноразово звертатись до суду для отримання належного перерахунку пенсії, вказані обставини позбавлення родини належних засобів до існування, безумовно приносили чоловіку моральних страждань та суттєво порушували його життєві плани. Таких страждань зазнавала і позивачка, оскільки змушена була звертатись до суду про захист порушеного права, з метою захистити кошти зароблені чоловіком.
Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із частиною першою статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Також, у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.
Так, згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно врахував характер страждань, які зазнала позивачка, їх тривалість, а також врахував вимушені зміни в життєвих стосунках, та керуючись принципами розумності, справедливості та співмірності вважав, що компенсація в сумі 4000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції. Рішення суду ухвалене з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважуючи на викладене та керуючись нормами статей 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 жовтня 2025 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 29 червня 2026 року.
Головуючий: 
Судді: