Єдиний унікальний номер 205/1663/26
Номер провадження2/205/2665/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 липня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді – Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання – Пєтіної К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

09.02.2026 року до Новокодацького районного суду міста Дніпра надійшов вищезазначений позов, у якому позивачі просили визнати протиправною відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради як органу приватизації житлового фонду в безоплатній передачі у власність позивачів квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести дії щодо приватизації вказаної квартири на склад сім`ї з двох осіб: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , безоплатно в межах сумарного залишку житлових чеків та норм площі (22,1 кв.м.) з наданням позивачам права на викуп надлишкової загальної площі квартири (27,0 кв.м.).
Позов мотивований тим, що позивачі звернулись до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 49,1 кв.м. Листом від 26.01.2026 року № 3/16-436 відповідач відмовив у задоволенні заяви, мотивуючи тим, що площа квартири перевищує санітарну норму на одну особу, а залишок житлового чека ОСОБА_1 (1,21 грн.) не дає підстав для приватизації. Відмову відповідача позивачі вважають незаконною. Розрахунок норми площі відповідачем проведено лише на одну особу ( ОСОБА_3 ). Однак ОСОБА_2 є членом сім`ї, зареєстрований у цій квартирі та подав заяву на приватизацію разом із ОСОБА_1 . Позивачі раніше брали участь у приватизації частки іншого житла, проте не вичерпали своє право повністю. Загальна площа квартири, яка є об`єктом приватизації, становить 49,1 кв.м. Надлишок площі, що перевищує норму безоплатної приватизації, становить 49,1 – 22,1 = 27,0 кв.м.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 10.02.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
01.04.2026 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що загальна площа квартири АДРЕСА_3  складає 49,1 кв.м., що вже перевищує встановлену санітарну норму і відповідно номінальну вартість житлового чека на одну особу. ОСОБА_2 щодо приватизації не звертався, розрахунок залишку невикористаних житлових чеків на приватизацію для ОСОБА_2 не здійснювався, відповідна довідка не надавалась, тому позовні вимоги є передчасними. Питання щодо приватизації квартири АДРЕСА_3 з правом викупу в заяві ОСОБА_1 не порушувалось.
30.03.2026 року до суду від позивачів надійшли заперечення на відзив, у яких вони, посилаючись на необґрунтованість доводів відповідача, просили позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13.04.2026 року призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 письмово просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради письмово просила розглядати справу без застосування засобів фіксації та відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, дійшов наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зі складом сім`ї п`ять осіб брали участь у приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_4 (загальною площею 80,15 кв.м.). Розпорядження органу приватизації від 10.12.1998 року № 6/2701-98. Використано житлових чеків на приватизацію житла у сумі 2 грн. 99 коп. на особу, залишок житлових чеків становить 1 грн. 21 коп. на особу, що підтверджується довідкою Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 20.03.2025 року № 3/16-1423 (а.с. 7).
Позивачі 18.12.2025 року звернулись до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради з заявою про приватизацію квартири (а.с. 8).
Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради листом від 26.01.2026 року № 3/16-436 відмовив ОСОБА_1 у приватизації квартири АДРЕСА_5 . Департаментом повідомлено, що в поданому пакеті документі: 1. відсутні копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, копія довідки про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків, витяг з реєстру територіальної громади, згода на збір та обробку персональних даних довіреної особи; 2. згідно з довідкою № 2514 від 11.03.2025 року, наданою КП «ДМБТІ» ДМР, містяться відомості про право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Зазначено, що ОСОБА_1 використала житловий чек на приватизацію житла в сумі 2 грн. 99 коп. на особу, залишок житлових чеків становить 1 грн. 21 коп. на особу. Загальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 49,1 кв.м., що вже перевищує встановлену санітарну норму і відповідно номінальну вартість житлового чека на одну особу. Сума загальних площ 1/5 частини вже приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_6 перевищує встановлену санітарну норму, і відповідно номінальну вартість житлового чека (4 грн. 20 коп.) (а.с. 6).
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.
У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.
Приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (частина друга статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.
Офіційне тлумачення цієї статті викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 10.06.2010 року № 15-рп/2010, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.
З матеріалів справи вбачається, що позивачі у 1998 році приватизували квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 80,15 кв.м, у складі сім`ї з 5 осіб.
Отже, враховуючи, що при приватизації у 1998 році квартири за адресою: АДРЕСА_4 у власність позивачів і кожного члена їх сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена законодавством України санітарна норма, позивачі не позбавлені права на приватизацію в межах їх житлового чека (залишку неотриманої площі).
Такий висновок щодо застосування статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідає сталій практиці Верховного Суду, викладеній зокрема в постановах: від 30.09.2020 року в справі № 754/6918/18, від 15.02.2021 року в справі № 203/3072/18.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 року в справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30.01.2019 року в справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 04.06.2019 року в справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.
Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина перша статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396 було затверджено Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» (далі – Положення), яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положенням, в тому числі й рішенням органу приватизації.
Відповідно до частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
У постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі № 591/6623/16-ц (провадження № 61-21628св18) зазначено, що згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.
Відмова Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26.01.2026 року № 3/16-436 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність позивачів в порядку приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_6 є незаконною та такою, що порушує права позивача на набуття права власності на житло у встановленому законом порядку, оскільки вирішення питання про використання особами житлових чеків для приватизації іншого житлового приміщення відноситься до виключної компетенції держави.
Оскільки орган приватизації зволікає з прийняттям рішення щодо права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на безоплатну приватизацію жилого приміщення, зокрема квартири АДРЕСА_3 , з правом викупу надлишкової загальної площі квартири, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести за позивачами приватизацію вказаної квартири, за рахунок залишку невикористаних чеків та/або квадратних метрів, передбачених безоплатним правом на приватизацію житла, з правом викупу надлишкової загальної площі квартири.
Про ефективність та належність, визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19.06.2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30.09.2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18), від 16.02.2021 року у справі № 911/3411/14 (провадження № 12-39гс20).
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків («Lelas v. Croatia», № 55555/08, ЄСПЛ, від 20.05.2010 року).
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення від 13.12.2007 року у справі «Gashi v. Croatia», заява № 32457/05,).
У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (рішення від 15.09.2009 року у справі «Moskal v. Poland», заява № 10373/05).
Враховуючи викладене, розглядаючи вказаний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., по 1 331,20 грн. на користь кожного з позивачів.
На підставі викладеного та керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 15-16, 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, ст. ст. 3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 2, 4, 12-13, 76-78, 81, 141, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, 

УХВАЛИВ:

 
Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_6 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_6 ) до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (код ЄДРПОУ: 38114671, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Воскресенска, 16) про визнання відмови неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати відмову Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 26.01.2026 року № 3/16-436 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_6 неправомірною.
Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради як орган приватизації державного житлового фонду провести за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_6 безоплатно, в межах залишку неотриманої площі та з правом викупу надлишкової загальної площі квартири.
Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Басова