РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.05.2026 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:
головуючий – суддя Ференц Р.І., 
секретар судового засідання – Баранишин Д.В.,

Справа № 458/192/26
Провадження №2/458/195/2026

за участі сторін провадження:
позивач – товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», повноважний представник не прибув,
відповідачка –  ОСОБА_1 не прибула, 
представник відповідачки адвокат Киричук Г.М., 
розглянувши в м.Турка Самбірського району Львівської області цивільну справу 
в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представником відповідача в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
04.03.2026 року засобами підсистеми «Електронний суд» від уповноваженого представника позивача згідно довіреності в порядку самопредставництва – помічника юрисконсульта відділу примусового стягнення заборгованості Мовчана В.В. в Турківський районний суд Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за заборгованість за договором № 459474-КС-008 про надання кредиту від 02.04.2025 року, що становить 236 867,50 грн, що складається з:суми прострочених платежів по тілу кредиту – 74 250,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 114 237,50 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ – 37 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією – 10 880,00 грн. Також просить стягнути з відповідача та витрати на сплату судового збору у розмірі 2 842,41 грн.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа. 
Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.
Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23,27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. Ч.ч.7, 8 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи можуть пред`являтися за їх місцем знаходження, і позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3.1 розділу ХІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про судоустрій і статус суддів” встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року №807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, який неодноразово продовжувався і діє на цей час.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд встановив, що позов поданий і відповідає порядку, встановленому ст.ст.175-177 ЦПК України, підстав для відмови у відкритті провадження, повернення позовної заяви, залишення позовної заяви без руху на момент відкриття провадження у справі не встановлено, а тому необхідно відкрити провадження у справі.
Позовна заява подана особою, яка згідно вимог ст.47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю.
У зв`язку з вище вказаним, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23, 27 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. Ч.ч.7, 8 ст.28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи можуть пред`являтися за їх місцем знаходження, і позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.
Позиція особи, яка подала позов.
Позивач свої вимоги мотивує тим, що 02.04.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 459474-КС-008 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_2 пропозицію (оферту) укласти Договір № 459474-КС-008 про надання кредиту, ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 459474-КС-008 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника, відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника утворилась заборгованість за договором. Просить стягнути з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за договором № 459474-КС-008 від 02.04.2025 року у розмірі 236 867,50 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту – 74 250,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 114 237,50 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ – 37 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією – 10 880,00 грн, а також судовий збір.
Позиція відповідача.
Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання не прибула про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджує відмітка про скерування судової повістки на адресу відповідачки, на адресу суду надіслала відзив, в якому позов визнала частково в межах суми кредиту з врахуванням сплачених коштів в розмірі 16220 грн.
Представник відповідачки адвокат Киричук Г.М. в судовому засіданні позов визнала частково з врахуванням підстав, які наведені у відзиві, виключно в межах тіла кредиту з врахуванням сплачених коштів в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16220 грн.
Заяви (клопотання) учасників справи.
04.03.2026 року надійшла позовна заява. Разом з позовом позивачем заявлено вимогу про розгляд справи за наявними без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами, проти заочного рішення позивач не заперечує.
09.03.2026 року сторона позивача подала відповідь на відзив.
23.03.2026 року сторона позивача подала додаткові пояснення
Від представника позивача інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.
Відповідачка 05.03.2026 року подала відзив на позовну заяву, в якому визнала частково суму заборгованості, просила перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості, зменшити розмір нарахованих процентів, комісій та інших платежів., а також врахувати співмірність зобов`язання до фактично отриманої суми кредиту.
23.03.2026 року представник відповідачки подала відзив на позовну заяву.
Від сторони відповідача інших клопотань і заяв на адресу суду не надходило.
Процесуальні дії у справі.
Згідно вимог ст.187 ЦПК України скеровано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Відповідно до ч.8 ст.187 ЦПК України судом засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» отримано відповідь № 2422448 від 05.03.2026 з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до якої місце реєстрації відповідача – АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 06.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу і суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 06.03.2026 року витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" письмові докази випуску банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , виписки про рух коштів по рахунку, за період з 02.04.2025 року по 17.09.2025 року.
Судові засідання про справі призначалися 20.03.2026 року, 27.03.2026 року, 31.03.2026 року, 15.04.2026 року, 24.04.2026 року, 05.05.2026 року, 08.05.2026 року.
Сторони по справі про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою скерованою на їхнє ім`я.
Враховуючи неявку учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд керується вимогами ч.1 ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно вимог ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному ст.19 ЦПК України за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Вимогами ст.128 ЦПК України передбачено, що відповідач викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Суд враховує те, що рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" доставлятимуться відповідно до вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, а згідно п.82 згаданих Правил Рекомендовані листи з позначкою “Судова повістка”, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Судова повістка”. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою “Судова повістка”, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку “адресат відсутній за зазначеною адресою”, яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.
Враховуючи норми процесуального закону, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність сторін по справі, суд враховує практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків, поведінку заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд прийшов до висновку про розгляд справи на підставі наявних у справі даних і доказів. Окрім цього, як зазначив ЄСПЛ у справі "Каракуця проти України" (заява №18986/06; п.57) суд зазначив, що це є обов`язок зацікавленої сторони виявляти особливу уважність, дбаючи про свої інтереси, та вживати необхідних заходів для отримання інформації про рух своєї справи (Teuschler v. Germany, №47636/99; Sukhorubchenko v. Russia, №69315/01, § 48; Gurzhyy v. Ukraine, №326/03.). Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у п.35 рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Подібна позиція цього суду викладена, також у рішеннях у справах "Олександр Шевченко проти України" (заява N 8371/02, п.27, та "Трух проти України" заява N 50966/99), де суд наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Судом при розгляді даної справи враховано позицію Верховного Суду відображену в п.34 постанови від 12.03.2019 року по справі №910/9836/18 де зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).
Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.
Предметом позову є стягнення заборгованості.
Судом встановлено, що 02.04.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 459474-КС-008 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Бізнес позика» 02.04.2025 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 459474-КС-008 про надання кредиту. 02.04.2025 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 459474-КС-008 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-9451, на номер телефону НОМЕР_2 котрий ОСОБА_1 було введено/відправлено.
Таким чином, 02.04.2025 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 459474-КС-008 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає Крецул К.Б. грошові кошти у розмірі 75000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1 процентів за кожен день користування кредитом.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_3 (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням).
До теперішнього часу боржниця свої зобов`язання за кредитним договором № 459474-КС-008 про надання кредиту належним чином не виконала, а лише часткового сплатила кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за договором № 459474-КС-008 позичальника ОСОБА_1 , чим порушила свої зобов`язання, встановлені договором.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 459474-КС-008 ОСОБА_1 , відповідачка на виконання умов договору здійснила часткову оплату за договором № 459474-КС-008 на загальну суму 23520,00 грн таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.
Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом утворилась заборгованість за договором № 459474-КС-008 про надання кредиту, в розмірі 236 867,50 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту – 74 250,00 грн; суми прострочених платежів по процентах – 114 237,50 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ – 37 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією – 10 880,00 грн. 
Станом на дату подання позову відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані відсотки, та інші платежі за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. 
Наведене вище підтверджується: розрахунком заборгованості, довідкою про стан заборгованості, паспортом споживчого кредиту, договором про надання кредиту, пропозицією укласти договір, прийняттям (акцептом) пропозиції (оферти) щодо укладання договору, візуальною формою послідовності дій, анкетою клієнта, правилами надання споживчих кредитів.
Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.
Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до п.9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за укладеним договором.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частині суми кредиту є право позивача, як банку, достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ст.ст.625, 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведенні належним чином.
Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачкою ОСОБА_1 коштами за кредитним договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за тілом кредиту з врахуванням наступного.
Відповідачка ОСОБА_1 не заперечує факту укладення кредитного договору № 459474-КС-008 02.04.2025 року, отримання кредитних коштів за кредитним договором, здійснення часткових платежів за кредитним договором і наявності заборгованості за кредитним договором.
Проте нараховані проценти, комісії та інші платежі значно перевищують суму фактично отриманого кредиту та не відповідають принципам справедливості та розумності.
Позивач просить стягнути суму заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 37500,00 грн. Водночас, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, є видом цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, позивач застосовує одночасне стягнення процентів за користування кредитом, та процентів як відповідальності за прострочення, що призводить до подвійної відповідальності відповідачки. Позивач мав право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, включно з періодом воєнного стану.
У зв`язку з чим нарахування в розмірі 37500,00 грн на підставі ст. 625 ЦК України є безпідставним та не підлягає стягненню.
Відповідно до статей 1048, 1054 ЦК України проценти є платою за користування кредитом, однак їх розмір має бути обґрунтованим, співмірним та підтвердженим належними доказами. Заявлена Позивачем сума нарахувань прострочених платежів по процентах – 114 237,50 грн та прострочених платежів за комісією в розмірі 10880,00 грн при сумі кредиту 75 000 грн є явно неспівмірною та свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з приписами ч.2 ст.П ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 11, 18 Закону Украйш «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. 
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. 
Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Вказаний висновок узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду, висловленою у постанові від 01 квітня 2020 року у справі №583/334319. 
Встановлення позивачем в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, є незаконним, оскільки відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у цивільній справі № 496/3134/19 відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61- 16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що позивачу встановлено- щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно. Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ «Ідея Банк» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Отже, заявлені до стягнення проценти та комісії не підлягають задоволенню.
Судом враховано те, що відповідно до п. 10.1. кредитного договору 459474-КС-008 від 02.04.2025 року позичальник ОСОБА_1 за умови дотримання вимог, передбачених п. 4.2.1. та п. 10.2 цього Договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти (відсотки) за користування кредитом за зниженою процентною ставкою, зазначеною в абзаці другому п. 2.4. цього Договору.
Сторона відповідача не ставить під сумнів вимоги кредитного договору, яким позичальнику ОСОБА_1 здійснюється нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою починаючи з першого для користування кредитом в день 1%, і ОСОБА_1 не зверталася із заявою про розірвання кредитного договору або визнання кредитного договору недійсним в цілому або його окремих частин.
Проте, при вирішенні даного позову судом враховано те, що брат відповідачки, матрос ОСОБА_3 , з яким вони разом проживають, ведуть спільний побут та перебувають в фактичних сімейних відносинах, на даний час є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 , у зв`язку з чим на відповідачку поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зокрема, до членів сім`ї військовослужбовця не застосовується відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також не нараховуються проценти за користування кредитом.
Членами сім`ї військовослужбовця може бути визнано й інших осіб за умов постійного проживання разом із суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках. Членом сім`ї, котрий перебуває на утриманні військовослужбовця, є та особа, яка перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, що є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, які 
не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний дохід яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості.
У статті 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», за кредитними зобов`язаннями військовозобов`язаним надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Такими пільгами є: звільнення від сплати відсотків за користування кредитом; звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами.
Тобто згідно вимог чинного законодавства такі особи звільняються від сплати відсотків за користування кредитом; від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами.
Таким чином, будь-яке нарахування процентів та застосування цивільно-правової відповідальності до Відповідачки суперечить прямій забороні закону, а отже, відповідні нарахування є нікчемними в силу приписів ч. 2 ст. 215 ЦК України та не створюють жодних правових наслідків для Відповідачки.
Отже, нараховані позивачем відсотки у розмірі 114237,50 гривень, заборгованість по комісії 10880 гривень та відсотки по ст. 625 ЦКУ в сумі 37500 грн. є такими, що не підлягають стягненню та підлягають виключенню із загального розрахунку заборгованості.
Таким чином, оскільки відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором № 459474-КС-008 від 02.04.2025 року щодо своєчасності повернення кредиту та плати за користування кредитом належним чином не виконувала своєчасно і в повному обсязі, то є підстави для задоволення позову частково та стягнення з ОСОБА_1 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 459474-КС-008 від 02.04.2025 року станом на 15.02.2026 року у розмірі 74250,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 74250,00 грн, оскільки позивачем доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.
Судові витрати в цій справі складаються з судового збору.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В поданому позові позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.
Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.
Згідно долученого до позовної заяви платіжного доручення № 5702 від 03.03.2026 року вбачається, що позивачем у АТ "ПУМБ" було оплачено судовий збір у сумі 2 842,41 грн, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою автоматизованою системою документообігу суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 916/228/22 (провадження № 12-26гс22) зазначила, що Верховний Суд застосовує коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору в разі подання до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», в електронній формі. Особи, які після 04 жовтня 2021 року подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір». Аналогічний висновок також зробив Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2023 року у справі №199/782/21 (провадження № 61-1323ск23). 
Оскільки позовні вимоги в частині стягнення основної суми заборгованості за тілом кредиту задоволено, зважаючи вимогу позивача про стягнення з відповідачки оплаченого ним судового збору, суд задовольняє таку вимогу, і приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача оплачений ним судовий збір.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Також відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову, оскільки такі не обиралися.
Керуючись ст.ст.12,13,141,258-259 ЦПК України, ст.ст.526,527,530,611,625-631,1046,1049,1054 ЦК України, суд –
У Х В А Л И В:
Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором позики № 459474-КС-008 про надання кредиту від 02.04.2025 року станом на 15.02.2026 року, що становить 74250,00 грн, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту 74250,00 грн.
Стягнути в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн.
В решті вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 459474-КС-008 про надання кредиту від 02.04.2025 року суми прострочених платежів по процентах 114 237,50 грн; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦКУ 37 500,00 грн; суми прострочених платежів за комісією 10 880,00 грн та стягнення судового збору – відмовити.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/
Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»;
юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: 01133, місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, код ЄДРПОУ 41084239.
Відповідачка: ОСОБА_1 ;
місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_5 .
Повний текст судового рішення складено 13.05.2026 року.

Суддя         Р.І. Ференц