П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 567/1723/25
Провадження № 22-ц/4815/587/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бойка В.Ф. на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року, ухваленого в складі судді Василевич О.В., дата виготовлення повного тексту судового рішення 08 грудня 2025 року, у справі № 567/1723/25,

в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_2 на своїй сторінці в соціальній мережі TikTok поширила щодо позивача недостовірну інформацію, зокрема звинуватила його у привласненні (крадіжці) коштів, зібраних на потреби Збройних Сил України, а також висловилася щодо нього у брутальній та принизливій формі. Зазначає, що поширена відповідачкою інформація не відповідає дійсності, не є оціночним судженням, має негативний характер та принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Вказував, що жодних рішень компетентних органів про притягнення його до відповідальності за крадіжку коштів не існує, а доказів достовірності поширеної інформації відповідачкою не надано. Наголошує на своїй професійній, громадській та волонтерській діяльності, зазначаючи, що працює педагогічним працівником, є депутатом Острозької міської ради, бере активну участь в організації спортивних та благодійних заходів, здійснює збір коштів на потреби ЗСУ та неодноразово отримував подяки й відзнаки за громадську та волонтерську діяльність. Вважає, що поширення відомостей про нібито крадіжку коштів завдало істотної шкоди його діловій репутації та негативно вплинуло на сприйняття його особи оточуючими. 
Крім того, використане відповідачкою щодо нього висловлювання «скільки вкрало це падло» є брутальним, принизливим та непристойним, а тому таким, що порушує його право на повагу до честі та гідності. Унаслідок поширення спірної інформації він зазнав моральних страждань, переживань та душевних потрясінь, був змушений надавати іншим особам пояснення щодо змісту публікації.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, інформацію, яка поширена ОСОБА_2 в мережі Інтернет в соціальній мережі TikTok у публікації (відео) від 01.07.2025: «всім, кому ОСОБА_3 за*бісь, і всім, кому поміг – велком!.. Но ни нам, ни вам, ни комусь не допоміг… Я говорю на всю України, на все ОСОБА_4 скільки вкрало це падло. Скільки сімей, б**ь, осталося без гривня, бо того шо воно живе за ту вашу гривню! Кожну-кожну-кожну-кожну гривню…» та зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 , яка поширена в соціальній мережі TikTok у публікації (відео) від 01.07.2025: «всім, кому ОСОБА_3 за*бісь, і всім, кому поміг – велком!.. Но ни нам, ни вам, ни комусь не допоміг… Я говорю на всю України, на все ОСОБА_4 скільки вкрало це падло. Скільки сімей, б**ь, осталося без гривня, бо того шо воно живе за ту вашу гривню! Кожну-кожну-кожну-кожну гривню…» шляхом розміщення в мережі TikTok за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 публікацію з резолютивною частиною рішення суду. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3633,60 та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 
Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. 
Визнано недостовірною інформацію, поширену ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 у мережі Інтернет в соціальній мережі TikTok у публікації (відео) від 01.07.2025: «всім, кому ОСОБА_3 за*бісь, і всім, кому поміг – велком!.. Но ни нам, ни вам, ни комусь не допоміг… Я говорю на всю України, на все ОСОБА_4 скільки вкрало це падло. Скільки сімей, б**ь, осталося без гривня, бо того шо воно живе за ту вашу гривню! Кожну-кожну-кожну-кожну гривню…».
Зобов`язано ОСОБА_2 наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію про ОСОБА_1 , яка поширена в соціальній мережі TikTok у публікації (відео) від 01.07.2025: «всім, кому ОСОБА_3 за*бісь, і всім, кому поміг – велком!.. Но ни нам, ни вам, ни комусь не допоміг… Я говорю на всю України, на все ОСОБА_4 скільки вкрало це падло. Скільки сімей, б**ь, осталося без гривня, бо того шо воно живе за ту вашу гривню! Кожну-кожну-кожну-кожну гривню…» шляхом розміщення в мережі TikTok за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 публікацію з резолютивною частиною рішення суду.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5450 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн.. 40 коп. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представником ОСОБА_2 адвокатом Бойко В.Ф. подано апеляційну скаргу в якій представник відповідача посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що поширена відповідачкою інформація не містила імені та по батькові позивача, а тому не доведено, що вона стосувалася саме його. Вказує, що згадування прізвиська « ОСОБА_3 » саме по собі не свідчить про ідентифікацію позивача.
Посилається на те, що висловлювання ОСОБА_2 є оціночним судженням, яке не підлягає доведенню чи спростуванню, а тому вимоги позивача про визнання інформації недостовірною та стягнення моральної шкоди є безпідставними. Вважає, що судом при ухваленні рішення порушено гарантоване статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на свободу вираження поглядів та не враховано практику Європейського суду з прав людини щодо розмежування фактичних тверджень і оціночних суджень. 
Крім того, суд не врахував, що позивач є публічною особою, а тому критика щодо нього є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Також зазначає, що позивач не довів настання негативних наслідків від поширення спірної інформації, заподіяння йому шкоди чи формування негативної соціальної оцінки його особи в очах оточуючих. Крім того, задовольняючи вимогу про відшкодування моральної шкоди саме у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, суд вийшов за межі заявлених вимог та своїх повноважень.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення не відповідає.
Встановлено, що 01 липня 2025 року ОСОБА_2 опублікувала на своїй сторінці в соціальній мережі TikTok відеозапис, у якому висловилася щодо ОСОБА_1 , зокрема зазначила: «…Я говорю на всю Україну, на все ОСОБА_5 , скільки вкрало це падло. Скільки сімей … осталося без гривня, бо того шо воно живе за ту вашу гривню! Кожну-кожну-кожну-кожну гривню… І ви щось хочете про мене ще сказати? … Я завтра просто їду в поліцію! Все! На тому крапка!».
Зазначене відео станом на дату звернення позивача до суду було видалено зі сторінки відповідачки. Зазначені обставини ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечувала.
Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не оспорюється. 
ОСОБА_1 працює на посаді керівника гуртка в КЗ «Острозький Будинок школяра» Острозької міської ради Рівненської області, а за сумісництвом — у КЗ «Центр національно-патріотичного виховання та позашкільної освіти» Рівненської обласної ради на посаді керівника гуртка «Мопедисти та мотоциклісти». Також є засновником та членом громадської міськрайонної організації мотоциклетного спорту МК «Кристал» у м. Острозі, членом обласного осередку Федерації мотоциклетного спорту України, бере участь в організації та проведенні спортивних і благодійних заходів.
Крім того, ОСОБА_1 є депутатом Острозької міської ради VIII скликання. 
Після початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну ОСОБА_1 брав участь в організації благодійних спортивних заходів на підтримку Збройних Сил України, а також здійснював збір коштів на потреби ЗСУ.
Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).
У статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на межі реалізації права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.
За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Статтею 27 Закону України «Про інформацію» передбачено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.
Як зазначено у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 вказано на те, що не можна визнати інформацію такою, що має характер оціночних суджень, якщо ця інформація стосується конкретних подій, конкретної особи (позивача) та подається як установлений факт, тобто … повідомляється чітко, точно та є констатацією факту.
Подібних за змістом правових висновків, Верховний Суд дійшов у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 753/13197/18 вказано, що: «суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 278/1638/19.
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/22307/17-ц також зроблено висновок, що згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особливо якщо такі висловлювання стосуються публічної особи, або посадової особи рівня суспільного значення та його діяльність представляє суспільний інтерес.
У постанові Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18 вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
У постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20 (провадження № 61-17422св20) зазначено, що законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Для того щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів (див. постанову Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 757/10886/20-ц).
У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» (рішення від 31 липня 2007 року) Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції, вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства». Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 428/3780/20-ц (провадження № 61-319 св 21), від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20 (провадження № 61-18186 св 20), від 22 лютого 2023 року у справі № 757/62109/18-ц (провадження № 61-2247 св 22).
У рішенні від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» ЄСПЛ вказав, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» саме собою не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження».
В постанові від 15 травня 2024 року у справа № 757/17241/21-ц Верховний Суд акцентував увагу на тому, що суд повинен урахувати, оцінити зміст й направленість всієї публікації (її контекст). Тому не слід одне речення «виривати» із контексту всієї публікації при його спростуванні.
Проаналізувавши текс публікації (відео) поширеної в соціальній мережі TikTok від 01.07.2025, колегія суддів оцінює її як суб`єктивну думку відповідача, висловлену емоційно із використанням зворотів мови, таких як гіперболи, які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати. 
Відповідач висловлювала свою думку стосовно певних подій (зібраних коштів на потреби ЗСУ та надання належної допомоги), що стосуються позивача та його волонтерської (благодійної) діяльності, та питань, які становлять суспільний інтерес, використовуючи провокативну риторику та інші характерні для оціночних суджень мовно-стилістичні засоби, і до цих висловлювань не можуть застосовуватись критерії звинувачень у вчинені правопорушень.
Апеляційний суд зауважує, що хоча опублікована відповідачем спірна інформація й містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані, оскільки вона є оцінкою дій і не містить ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а лише дає можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що спірна інформація не містить будь-яких фактичних відомостей, тверджень чи звинувачень у вчиненні позивачем конкретних кримінальних правопорушень.
Баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію не було порушено. Особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. 
З огляду на зазначену природу оскаржуваних тверджень апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що спірна інформація, яка була визнана судом недостовірною не може вважатись твердженням, оскільки цю інформацію не можна перевірити на предмет дійсності і спростування. Ця інформація є неуточненим, неконкретизованим судженням і вона має розглядатися у цілому як оціночне судження, а не як чисте твердження щодо фактів.
Спірна інформація носить характер оціночних суджень, є суб`єктивною думкою відповідача щодо діяльності позивача, його особи та не може бути нею спростована.
За відсутності факту поширення недостовірної інформації, відсутні правові підстави і для відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої інформації на користь позивача.
Посилання позивача, що поширені висловлювання висловлені в образливій формі, а тому його права є порушеними, суд відхиляє, оскільки висловлена відповідачем критика з використанням провокативної риторики не становить складу правопорушення, за який відповідач може бути притягнута до відповідальності.
При цьому суд враховує, що позивач, як громадський діяч є активним волонтером Острозької громади, депутатом Острозької міської ради, очевидно мав розуміти, що в такому спілкуванні може бути висловлена не лише позитивна інформація, а й критика та негативні коментарі, як щодо його діяльності як громадського діяча, так і інші негативні відгуки про нього.
Таким чином, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не визначився з характером спірних правовідносин та зробив помилковий висновок про часткове задоволення позовних вимог. Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що порушує його права і свободи, принижує честь та гідність, відшкодування моральної шкоди відсутні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Бойка В.Ф. задовольнити.
Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 27 листопада 2025 року скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 10.09.2026 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.