Справа № 455/951/26
Провадження № 2/455/688/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

14 липня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Івасенко С.М.,
секретаря судового засідання Бобельської Н.М.,
учасники справи - не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства “УНІВЕРСАЛ БАНК” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство “УНІВЕРСАЛ БАНК” (далі – банк, позивач, кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за Договором про надання банківських послуг “Monobank” від 22.09.2024 року ( надалі – договір банківських послуг) у розмірі 23836,47 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2024 року відповідач звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до договору банківських послуг та встановила мобільний додаток monobank, отримала розрахункову картку НОМЕР_1 та відкрила розрахунок № 26207348427790. Положеннями анкети-заяви визначено, що ця анкета разом із умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір банківських послуг. На підставі укладеного договору банківських послуг відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору банківських послуг, а тому станом на 28.12.2025 року у відповідачки прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.12.2025 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте відповідачка не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим кредит став у формі «на вимогу». Відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договору банківських послуг, а тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Також просить стягнути судові витрати.

19.05.2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Суд не визнавав явка сторін обов`язковою.
Судове засідання, призначене на 10.06.2026 року, суд відклав на 14.07.2026 року, оскільки це була перша неявка відповідачки, повідомленої належним чином і яка не проінформувала суд про причини неявки. Відзиву відповідачка не подала.
В судове засідання, призначене на 14.07.2026 року, сторони не з`явилися.
Позивач повідомлений про дату час та місце судового засідання через електронний суд.
В позовній заяві позивач просить розглядати справу без участі свого представника та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачка отримала судову повістку про виклик до суду на 14.07.2026 року отримала 15.06.2026 року (трекінг R067196820385). Суд також повідомляв відповідачку про судове засідання через електрону пошту та СМС повідомлення. Електронні сповіщення відповідачка отримала 10.06.2026 року.
Суд вважає, що для забезпечення участі сторін в розгляді справи вжито всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 14.07.2026 року, вони не з`явилася.
Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

22.09.2024 року відповідачка звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг. Відповідачка пройшла ідентифікацію та відеоверифікацію. Після ознайомлення з текстом анкети-заяви та запевнення підписала їх цифровим підписом, що підтверджується паперовими копіями анкети-заяви до договору про надання банківських послуг та запевненням з накладеними ЕП.

В Анкеті-заяві до договору банківських послуг позичальниця просила відкрити поточний рахунок у гривні  НОМЕР_2 та встановити кредитний ліміт на суму до 500000 грн. Повідомлена, що у разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватися процентна ставка 3,1% на місяць з першого дня користування кредитом. Погодилася з тим, що невід`ємною частиною анкети-заяви є запевнення клієнта до Договору про надання банківських послуг "Monobank" з підписанням якого в мобільному застосунку договір банківських послуг набуває чинність.
Проставленням цифрового власноручного підпису під цією Анкетою-заявою, відповідач підтвердив, що Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, тарифами та Паспортом споживчого кредиту складають договір банківських послуг. 
В запевненні, підписаного відповідачкою 22.09.2024 року міститься інформація про те, що вона підтверджує, що отримала від банку всі необхідні документи щодо укладеного договору банківських послуг, визнала що УЕП є аналогом власноручного підпису, погодилася із зміною кредитного ліміту на розсуд банку, листування між сторонами здійснюється через мобільний застосунок та інші умови, необхідні для такого роду договорів. До договору банківських послуг долучено умови і правила обслуговування в АТ "Універсал Банк" при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank / Universal Bank, Тарифи "Чорна картка monobank", Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank та Таблиця обчислення загальної вартості кредиту, які долучені до позовної заяви.

Банк відкрив відповідачці поточний рахунок в гривні НОМЕР_2 , що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період з 22.09.2024 року до 06.04.2026 року.

Як убачається з розрахунку заборгованості, наданим позивачем, станом на 06.04.2026 року та виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період з 22.09.2024 року до 06.04.2026 року загальна сума заборгованості за Договором банківських послуг становить 23836,47 грн. з яких загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) – 15392,13 грн, загальний залишок заборгованості за відсотками - 0,00 грн, заборгованість за пенею – 3371,30 грн та заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 5073,04 грн. Рух коштів по рахунку  НОМЕР_2 за період з 22.09.2024 року до 06.04.2026 року містить інформацію про поповнення картки відповідачки, про переказ відповідачкою коштів та нараховані проценти та штрафи/пені.

Кредитор зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є грошове посередництво, що підтверджується копіями виписки з ЄДР та сторінками 1 та 2 статуту. Кредитор є банком та має банківську ліцензію, що підтверджується копією банківської ліцензії № 92 від 10 жовтня 2011 року, виданої Національним банком України. 

Із встановлених обставин вбачається, що спір стосується заборгованості за договором банківського рахунку з можливістю його кредитування, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за цим договором.
Отже, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі договору банківського рахунку, які врегульовано ст. 1066, 1069 та ЦК України
Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір банківських послуг між банком та відповідачем , у т.ч. анкету-заяву разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту, які були надані банком позичальнику через мобільний застосунок були підписані шляхом накладення електронного цифрового підпису самого відповідача .
У підписаному запевненні клієнта від 22.09.2024 року відповідач визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.
Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виник обов`язок кредитування рахунку відповідача, а у відповідача - обов`язок оплачувати послуги банку, що виникли в результаті використання платіжної картки згідно тарифів та повернути кредит.
На підставі укладеного договору банківських послуг відповідачка отримала кредитування рахунку у вигляді кредитного ліміту на рахунок НОМЕР_2 , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період з 22.09.2024 року до 06.04.2026 року. 
Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК.
У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази в частині, що підтверджують існування зобов`язальних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача суд визнає належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують існування договірних правовідносин між сторонами та неналежну поведінку відповідача. 
Однак надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості.
Визначаючи розмір заборгованості відповідачки, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.
Позивач на підтвердження наявності заборгованості надав виписку по рахунку № НОМЕР_2 за період з 22.09.2024 року до 06.04.2026 року та розрахунок заборгованості станом на 06.04.2026 року, який підтверджує кредитування рахунку відповідачки позивачем, тобто надання коштів в межах того ліміту, який був встановлені банком. Відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі, тому суд вважає, що загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 15392,13 грн підлягає до задоволення.
Водночас, враховуючи обґрунтування позивача, наведені в позовній заяві, про те, що у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою та відповідно до ст. 625 ЦПК України та підпункту 8.20 пункту 8 розділу І Умов позичальник має сплатити банку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 74,4 процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення, суд вважає, що заборгованість за порушення грошового зобов`язання в розмірі 5073,04 грн не підлягає стягненню відповідно до п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Суд не погоджується про наявність у кредитора права стягувати пеню та вважає, що вона не підлягає стягненню з відповідача з таких підстав.
Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:
" У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ".
Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту:
"У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону".
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції:
"У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
Цим же Законом п. 6-1 був виключений.
Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено.
Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору.
Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально розглянула у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року). 
А тому суд вважає, що до неустойки ( пені) за договір банківських послуг, датою укладення якого є 22.09.2024 року, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Отже, неустойка (пеня) в розмірі 3371,30 грн підлягала списанню кредитодавцем.
Враховуючи вищенаведене суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 15392,13 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив 2662,40 грн. судового збору.
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 15392,13 грн, що становить 64,57 % (15392,13 х 100 % / 23836,47), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 1719,11 грн потрібно покласти на відповідача.
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, 
У Х В А Л И В:
Позов Акціонерного товариства “УНІВЕРСАЛ БАНК” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “УНІВЕРСАЛ БАНК” заборгованість за Договором про надання банківських послуг “Monobank” від 22.09.2024 року у розмірі 15392 грн. 13 коп ( п`ятнадцять тисяч триста дев`яносто дві гривні 13 копійок).
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “УНІВЕРСАЛ БАНК” судові витрати, що становлять 1719 грн. 11 коп. (одну тисячу сімсот дев`ятнадцять гривень 11 копійок) судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 14 липня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство “УНІВЕРСАЛ БАНК”, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 21133352, місцезнаходження: м. Київ, вулиця Оленівська, будинок 23, IBAN НОМЕР_3 .
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 .

Суддя С.М. Івасенко