ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 280/5505/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 року в адміністративній справі №280/5505/26 (головуючий суддя першої інстанції - Калашник Ю.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Р.Е.М.-БІЛДІНГ-ЦЕНТР» до Виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 15.06.2026 року звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14.04.2026 року №281/6 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: пр.Металургів, 8-Б (на підставі акту обстеження території від 16.10.2025 року №0539)»;
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 14.04.2026 року №281/7 «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: пр.Металургів, 8-Б (на підставі акту обстеження території від 16.10.2025 року №0540)».
Одночасно із поданою до суду першої інстанції позовною заявою ТОВ «Р.Е.М.-БІЛДІНГ-ЦЕНТР» до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №281/6 від 14.04.2026 року «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: пр.Металургів, 8-Б (на підставі акту обстеження території від 16.10.2025 року №0539)» до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі; заборонити виконавчому комітету Запорізької міської ради, Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена на об`єкті благоустрою м.Запоріжжя за адресою: пр. Металургів, 8-Б до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
В обґрунтування зазначеної заяви позивач вказав, що у разі незабезпечення позову існує очевидна небезпека та вірогідність проведення демонтажу тимчасової споруди заявника, яка відповідно до пункту 3 Рішення відповідача має здійснюватися Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради або із залучення третіх осіб.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 року задоволено заяву ТОВ «Р.Е.М.-БІЛДІНГ-ЦЕНТР» про вжиття заходів забезпечення позову.
Зупинено дію рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №281/7 від 14.04.2026 року «Про усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Запоріжжя за адресою: пр. Металургів, 8-Б (на підставі акту обстеження території від 16.10.2025 №0540)» до набрання законної сили судовим рішенням у справі №280/5505/26.
Заборонено виконавчому комітету Запорізької міської ради, Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена на об`єкті благоустрою за адресою: м.Запоріжжя пр. Металургів, 8-Б до набрання законної сили рішенням суду у справі №280/5505/26.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та прийняте нове судове рішення про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції є необґрунтованою та прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявника та дотримання збалансованості інтересів сторін.
Позивач відзив на скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 312 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Колегія суддів зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При цьому, слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Крім того, вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
Суд першої інстанції обґрунтовано наголосив, що інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заявником зазначено, що оскаржуваним рішенням передбачено усунення наслідків порушень Правил шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, яка розміщена без відповідних дозвільних документів, на об`єкті благоустрою м.Запоріжжя за адресою: пр. Металургів, 8-Б. Звільнення об`єкту благоустрою від зазначеного об`єкту здійснювати шляхом демонтажу та його транспортування до місця зберігання. Під демонтажем необхідно розуміти комплекс заходів, які передбачають відокремлення Об`єкту, розміщеного без відповідних дозвільних документів, а також майна, що знаходиться в цьому Об`єкті, від місця його розташування або основи, тощо (у тому числі від`єднання від інженерних мереж при необхідності), транспортування на місце подальшого зберігання, тощо. Відповідно до пункту 3 Рішення організацію його виконання доручено Департаменту муніципального управління Запорізької міської ради.
Отже, зі змісту рішення від 14.04.2026 року №281/7 вбачається намір відповідача здійснити демонтаж об`єкту.
З урахуванням наведеного, правомірність чи неправомірність прийняття оскаржуваного рішення буде встановлена судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду цієї справи по суті.
Отже, невжиття заходів забезпечення позову, очевидно може призвести до того, що захист прав, на захист яких заявлено позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що застосування у цьому випадку заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення та забороною вчинення відповідних дій, жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано передусім лише на збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.
Також, вжиття заходів забезпечення позову не спричинить шкоди законним правам та інтересам сторін та третіх осіб.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову, тому суд першої інстанції обґрунтовано вбачав за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін та враховуючи наявність зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог у даній справі.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, з чим погоджується колегія суддів.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 року в адміністративній справі №280/5505/26 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 17 червня 2026 року в адміністративній справі №280/5505/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко