Дата документу 14.09.2026 | Справа № 554/13755/25
| Провадження № 2/554/4125/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2026 року м.Полтава
Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого судді – Шевської О.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 554/13755/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 21 492 грн, з яких 6 000 грн – заборгованість за сумою кредиту та 15 492 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Крім того, позивач просить стягнути понесені ним судові витрати, у тому числі 2 422,40 грн судового збору та 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на укладення між сторонами кредитного договору № 3601107415-380961 від 25 червня 2021 року, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6 000 грн.
Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав.
У поданому відзиві відповідач зазначив, що заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами є необґрунтованим та не відповідає умовам кредитного договору.
Вказав, що відповідно до пункту 1.1 договору сума кредиту становить 6 000 грн, а відповідно до пункту 2.1 кредит надається строком на 28 днів.
При цьому відповідач звернув увагу на суперечності щодо розміру процентної ставки у документах, наданих позивачем. Так, у паспорті споживчого кредиту зазначено процентну ставку 2 % на день, у додатку № 1 до договору зазначено 2,15 %, тоді як у детальному розрахунку заборгованості зазначено базову процентну ставку 2,20 % та дисконтну процентну ставку 2,15 %.
Відповідач також зазначив, що відповідно до правових висновків Верховного Суду право кредитодавця нараховувати договірні проценти припиняється після закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
Крім того, відповідач послався на положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких за визначених законом умов військовослужбовцям не нараховуються проценти за користування кредитом.
На підтвердження проходження військової служби відповідач надав посвідчення серії НОМЕР_1 , довідку форми 5 від 05 листопада 2025 року № 3847 та військовий квиток серії НОМЕР_2 .
Також відповідач заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 10 000 грн, посилаючись на їх неспівмірність із ціною позову, складністю справи та фактичним обсягом наданої правничої допомоги.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, виходить із такого.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Матеріалами справи підтверджується укладення між сторонами кредитного договору № 3601107415-380961 від 25 червня 2021 року, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 6 000 грн.
Обов`язок відповідача повернути отриману суму кредиту є безпосереднім наслідком укладення кредитного договору.
Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів повернення позивачу отриманої суми кредиту у повному обсязі.
За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 6 000 грн основної суми кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Разом із тим суд не може погодитися з розрахунком процентів за користування кредитом у розмірі 15 492 грн.
Як убачається з наданих суду документів, умови щодо розміру процентної ставки містять істотні розбіжності.
Так, у паспорті споживчого кредиту зазначено процентну ставку в розмірі 2 % на день. Водночас у додатку № 1 до кредитного договору зазначено процентну ставку 2,15 %, а в детальному розрахунку заборгованості позивач зазначає базову процентну ставку 2,20 % та дисконтну процентну ставку 2,15 %.
При цьому положення самого кредитного договору не містять чіткого та однозначного визначення процентної ставки, на підставі якої позивачем здійснено заявлений до стягнення розрахунок.
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести не лише факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, а й правильність розрахунку заявленої до стягнення заборгованості, зокрема розмір, ставку та період нарахування процентів.
Надані позивачем документи не дають суду можливості достовірно встановити правову та договірну підставу нарахування саме 15 492 грн процентів.
Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не може вважатися достатнім доказом правильності нарахування, якщо його дані суперечать умовам договору та іншим документам, що є його невід`ємною частиною.
Крім того, відповідно до пункту 2.1 договору кредит надано строком на 28 днів.
Верховний Суд у постанові від 14 травня 2024 року у справі № 750/11580/21 звернув увагу, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.
Таким чином, після закінчення строку кредитування кредитодавець не вправі безпідставно продовжувати нарахування договірних процентів за користування кредитом у тому самому порядку, якщо інше не передбачено законом та належним чином доведеними умовами договору.
У цій справі позивачем не доведено належними та допустимими доказами правильність нарахування 15 492 грн процентів з урахуванням строку кредитування, узгодженої сторонами процентної ставки та періоду, за який здійснено нарахування.
Окремо суд оцінює доводи відповідача щодо його статусу військовослужбовця.
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за визначених цією нормою умов військовослужбовцям не нараховуються, зокрема, проценти за користування кредитом.
Законодавством встановлено відповідні гарантії для військовослужбовців, однак вони не мають зворотної дії щодо зобов`язань за період, який передував виникненню у особи відповідного статусу.
Тому сама по собі обставина укладення кредитного договору 25 червня 2021 року до вступу відповідача на військову службу не є підставою для висновку про відсутність у нього права на передбачену законом пільгу щодо процентів за той період, коли така пільга вже виникла.
Разом із тим застосування зазначеної пільги потребує встановлення судом конкретної дати початку проходження відповідачем військової служби та правової підстави її проходження, оскільки саме з цього моменту може визначатися період, за який проценти не підлягають нарахуванню.
Надані відповідачем документи підтверджують його статус військовослужбовця, однак із наведених у відзиві документів суду не надано належних та однозначних відомостей про дату початку проходження військової служби, необхідну для визначення конкретного періоду ненарахування процентів.
Разом із тим зазначена обставина не звільняє позивача від обов`язку довести правильність заявленого ним розрахунку та законність нарахування всієї суми процентів.
Верховний Суд у своїй практиці наголошує, що положення законодавства про ненарахування процентів та штрафних санкцій застосовуються за наявності встановлених законом передумов та відповідного статусу військовослужбовця.
Отже, за відсутності належного та узгодженого розрахунку, який дозволяв би суду виокремити проценти, нараховані до виникнення у відповідача права на пільгу, та проценти, нараховані після виникнення такого права, вимога про стягнення 15 492 грн процентів у заявленому розмірі не може бути задоволена.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню лише доведена сума основного боргу за кредитом у розмірі 6 000 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має враховувати, зокрема, складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг, ціну позову та значення справи для сторони.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони.
У даній справі позивач заявив до стягнення 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Водночас, з огляду на ціну позову, характер спору, обсяг доказів, складність справи та результат її розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі та вважає за необхідне стягнути у розмірі 3 000 грн..
При цьому суд враховує, що основна частина заявленої позивачем заборгованості – 15 492 грн – не підлягає стягненню, а отже позов задоволено лише в частині основної суми кредиту.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі, пропорційному задоволеній частині позову, а саме 676,09 грн (2 422,40 грн ? 6 000 / 21 492).
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-265, 274-279 ЦПК України, статтями 526, 530, 625, 1048, 1049, 1054 ЦК України, частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3601107415-380961 від 25 червня 2021 року у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» судовий збір у розмірі 676 (шістсот сімдесят шість) гривень 09 копійок та витрати на правничу допомогу у сумі 3 000 грн..
У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості– відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок»,код ЄДРПОУ-40842831, адреса місцезнаходження- Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Антонова, 8А,
відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації - АДРЕСА_1 

Суддя:         О.І. Шевська