ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року | Справа №160/353/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В., розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.12.2025 р. № 047150034339 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 з 14 листопада 2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 14 листопада 2025 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28.11.2025 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до п. а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №047150034339 від 05.12.2025 року позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року. Рішення обґрунтоване тим, що позивачка не набула необхідного пільгового стажу. Позивач не погоджується з вказаним рішенням посилаючись на положення рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, яким було визнано неконституційними статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ. Також позивач посилається на те, що на момент звернення із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 45 років, страховий стаж становив 45 років 01 місяць 12 днів, пільговий стаж роботи за Списком №1 становив 21 рік 02 місяці 13 днів, що на думку позивача відповідає вимогам для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, що встановлені п. а) ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Додатково позивач зазначає, що пільговий стаж роботи за Списком №1 підтверджено трудовою книжкою та пільговими довідками, разом із наказами про атестацію робочих місць. Таким чином, позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, тому, звернулась до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 12 січня 2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Також залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представниками відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та третьої особи: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області – 19.01.2026 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів. 
Правом подання відзиву відповідач, а також правом на подання пояснень третя особа - не скористалися.
Частиною першою статті 261 КАС України визначені особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі), суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З огляду на викладене, суд зазначає, що вжив заходи щодо належного повідомлення відповідача про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеному КАС України.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.11.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
У зв`язку з впровадженням екстериторіальності її заяву від 28.11.2025 року було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №047150034339 від 05.12.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.
Рішення мотивоване тим, що згідно з наданими документами до страхового та пільгового стажу роботи зараховано всі періоди, вік позивача становить 45 років, загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 45 років 01 місяць 12 днів, загальний пільговий стаж на роботах за Списком №1 становить 21 рік 02 місяці 13 днів, з яких – стаж на відкритих гірничих/металургія Пост. 202 (25) становить – 21 рік 02 місяці 13 днів. Відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Вирішено відмовити в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не набула необхідного пільгового стажу.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788).
Закон №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч.4ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).
Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року було доповнено Закон №1058-IV розділом XIV-І Пенсійне забезпечення окремих категорія громадян, зокрема, статтею 114 визначені умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників. Вказані зміни набрали чинності 11.10.2017 року.
Закон № 1058-IV - є спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Преамбулою Закону №1058-IV передбачено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Отже, Закон № 1058-IV, як спеціальний закон є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах з моменту набрання законної сили Законом України № 2148-VІІІ від 03.10.2017 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій - з 11.10.2017 року.
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788 - XII, а саме, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Конституційний Суд України у Рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі - Рішення №1-р/2020) вказав на те, що ідентична викладеній у Законі № 213-VІІІ правова норма щодо збільшення пенсійного віку, яка міститься в Законі № 2148-VIII та якою доповнено Закон №1058-ІV, теж не відповідає Конституції України, а тому не підлягає застосуванню.
За висновком суду, до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення № 1-р/2020 і які відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23 січня 2020 року (набрання чинності Рішенням № 1-р/2020), належать особи, які працювали до 1 квітня 2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка діяла до 1 квітня 2015 року, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до ПФУ за призначенням пенсії.
Так, зокрема, у Рішенні № 1-р/2020 зазначено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме- положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року).
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
При цьому, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.
Відповідачем у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь пенсіонера.
В ході розгляду справи судом встановлено, що згідно Розрахунку стажу «Форма РС-право» ОСОБА_1 зараховано періоди її роботи з 16.03.2001 року по 17.04.2005 року, з 17.10.2005 року по 29.03.2015 року, з 31.03.2015 по 12.06.2016 року, з 15.06.2016 року по 07.03.2022 року, з 01.07.2023 року по 07.08.2023 року та з 10.08.2023 року по 24.03.2024 року за посадою, що передбачена Списком № 1 виробництв, робіт, професій і посад зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Дані обставини підтверджуються записами №2-14 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , з якої вбачається що у спірні періоди позивачка працювала:
- 16.03.2001 року переведена в агломераційний цех №1 ГЗК вивантажувачем гарячого агломерату в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (розп. №424 від 16.03.2001 року);
- 12.08.2001 року переведена в агломераційному цеху №1 ГЗК вивантажувачем пилу (розп. №1219 від 02.08.2001 року);
- 17.10.2005 року переведена в агломераційному цеху №1 ГЗК дозувальником гарячого повертання на період відсутності основного працівника (розп. №69 від 18.10.2005 року);
- 07.07.2006 року переведена в агломераційному цеху №1 ГЗК дозувальником гарячого повертання на постійно (розп. №39 від 10.07.2006 року);
- 18.06.2007 року переведена в агломераційному цеху №1 ГЗК вивантажувачем гарячого агломерату (розп. №2512 від 21.06.2007 року);
- 07.09.2010 року переведена в агломераційному цеху №1 гірничого департамента вивантажувачем гарячого агломерату (розп. №963 від 06.09.2010 року).
Крім того, згідно із довідкою №55-1666 від 21.11.2025 року, що видана ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що ОСОБА_1 працює повний робочий день в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», Агломераційний цех №1, виробництво: агломерація:
- з 16.03.2001 р. по 01.08.2001р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ II, підрозділ а, позиція 10201008-11534. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162;
- з 02.08.2001р. по 15.01.2003р. вивантажувачем пилу, що передбачено: список №1, розділ ІІ, підрозділ а, позиція 1020100а-11545. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162;
- з 16.01.2003р. по 17.04.2005р. вивантажувачем пилу, що передбачено: список №1, розділ ІІ, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 17.10.2005р. по 06.07.2006р. дозувальником гарячого повертання, що передбачено: список №1, розділ II, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 07.07.2006р. по 17.06.2007р. дозувальником гарячого повертання, що передбачено: список №1, розділ II, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 18.06.2007р. по 06.09.2010р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ ІІ, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 07.09.2010р. по 29.03.2015р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ II, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 31.03.2015р. по 12.06.2016р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ ІІ, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 15.06.2016р. по 02.08.2016р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ І, підрозділ а, позиція 2а. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003р. № 36;
- з 03.08.2016р. по 07.03.2022р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ ІІ. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. № 461;
- з 01.07.2023р. по 07.08.2023р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ ІІ. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. № 461;
- з 10.08.2023р. по 29.09.2023р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ ІІ. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. № 461;
- з 30.09.2023р. по 24.03.2024р. вивантажувачем гарячого агломерату, що передбачено: список №1, розділ II. Згідно зі Списками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 р. №461.
Також у вищезазначеній довідці вказано, що в інші періоди роботи, що дають право на призначення пенсії за Списком №1 - не виконувались. Всього за вищевказані періоди відпрацьовано: за списком № 1-21 рік 2 місяці 11 днів.
Крім того, у довідці №55-1666 від 21.11.2025 року містяться посилання на підтвердження атестації робочих місць, а саме: наказ № 417 від 20.03.2000 р., наказ № 300 від 18.04.2005р., наказ № 349 від 02.04.2010 р., наказ № 347 від 30.03.2015 р., наказ № 315 від 30.03.2020 р., Лист про поширення дії раніше проведеної атестації робочих місць за умовами праці від 11.06.2009р. №003/07-1-229.
Підстава видачі довідки: особова картка, штатний розклад, результати атестації робочих місць.
Враховуючи той факт, що позивачка працювала на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, а також те, що посади за якими вона працювала віднесені до Списку №1 - з 16.03.2001 року, тобто до 01 квітня 2015 року, отже до неї повинно застосовуватися положення ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».
Тобто, твердження позивачки, що на неї розповсюджуються норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 234.01.2020 року № 1-р/2020, є правильним, та приймається до уваги судом.
Отже, загальний період пільгового стажу позивача, передбаченого п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-ХІІ станом на час її звернення із заявою про призначення пенсії за віком від 28 листопада 2025 року складає більше ніж 7 років 6 місяців, а відтак вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Як наслідок, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.12.2025 р. № 047150034339 підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за Списком №1 відповідно до п. а) ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з 14 листопада 2025 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. 
Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем було відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах лише через недосягнення пенсійного віку (50 років), водночас, судом встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою про призначення пенсії необхідного пенсійного віку досягла (45 років), мала необхідний пільговий стаж – більше 7 років 6 місяців, суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є - саме призначення пенсії ОСОБА_1 .
Суд також зазначає, що частиною першою статті 45 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що позивачка звернулась із заявою про призначення пенсії 28.11.2025 року, тобто протягом трьох місяців після настання пенсійного віку (дата народження – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а тому, пенсія позивачці повинна бути призначена з 15.11.2025 року у відповідності до положень ч. 1 ст. 45 КАС України. 
Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як органу, який приймав рішення за заявою позивачки призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, з 15.11.2025 року, на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
Згідно з частинами першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.
З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 2, 9, 77-78, 90, 139, 243-246, 250, 255, 294, 295-297ст. Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, код ЄДРПОУ 22933548), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача- Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії– задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.12.2025 року № 047150034339 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно з пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», та з урахуванням Рішення Конституційного суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 15.11.2025 р. 
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (місцезнаходження: 08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, код ЄДРПОУ 22933548) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 665,60 грн. (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева