Справа № 346/2723/25
Провадження № 2/346/187/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 липня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.,
за участю:
секретаря судових засідань - Гжибовського А.А.,
представника позивача – Атаманюка В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, - 
У С Т А Н О В И В:
І. Короткий зміст позовних вимог
30.05.2025р. ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт постійного проживання не менше 5 років ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 до дня її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 3/4 частки квартири на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є донькою ОСОБА_3 , який в свою чергу був сином ОСОБА_4 . Остання була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею проживав без реєстрації і її син ОСОБА_3 , який після смерті в листопаді 2019р. своєї матері, вступив в управління та володіння спадковим майном тим самим прийняв спадщину до складу якої увійшли 3/4 частки вищевказаної квартири. За свого життя батько позивача прийняту після смерті своєї матері спадщину на своє ім?я не переоформлював. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої ввійшла і успадкована ним частка квартири. Співвласницею іншої 1/4 частки квартири є відповідачка, яка являється донькою рідного брата ОСОБА_3 – ОСОБА_5 . Після смерті останнього в 2015 році, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 успадкували належну ОСОБА_5 1/2 частку квартири, кожна по 1/4, внаслідок чого частка баби позивачки збільшилася з 1/2 до 3/4 частин. Після смерті батька, позивачка звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність документів, які б підтверджували право власності померлого на спадкове майно. Рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. За вказаних обставин ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх спадкових прав до суду. 
ІІ. Процесуальні дії по справі та позиції учасників
Ухвалою від 03.07.2025р. у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Базюк Тамари Володимирівни копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та інформацію про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Ухвалою від 06.10.2025р. витребувано у державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою від 26 лютого 2026 року підготовче провадження закрито та призначеного до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та пояснив, що батьком позивачки був ОСОБА_7 , а її бабусею – ОСОБА_4 . На момент смерті баби з нею постійно проживав її син ОСОБА_3 , який в розумінні ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті своєї матері, але її не оформив. Внаслідок цього, ОСОБА_1 не має змоги в позасудовому порядку підтвердити належність спадкового майна її батьку та оформити в нотаріальній конторі свої спадкові права на частку в квартирі, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі на підставах, зазначених в позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилася, 12.02.2026р. подала до суду письмову заяву в якій вказала, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їхнього задоволення. На спадкове майно після смерті ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_8 не претендує, жодних прав на нього не заявляє. Справу просила розглядати за її відсутності. 
Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши позицію відповідача щодо суті спору, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та цінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. 
Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
В постанові від 25 травня 2022 року по справі № 675/2136/19 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вказав, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
Таким чином, суд зауважує, що повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження
Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.. 126, 133, 135 СК України підтверджується, що ОСОБА_4 являється матір?ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). 
Випискою з інвентаризаційних матеріалів підтверджується, що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 28.08.2008 р. Бюро по приватизації державного житлового фонду м. Коломиї згідно з розпорядженням № 13767 від 08.08.2008 р. квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по 1/2 частці кожному. 
Згідно даних технічного паспорту, загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 36 кв.м., житлова площа – 21.2 кв.м. Ринкова вартість даної квартири станом на 11.03.2025р. становить 121000,00 грн., що слідує зі звіту про оцінку майна оцінювача ОСОБА_9 від 11.03.2025р. 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 , виданого 28.08.2008 р. Бюро по приватизації державного житлового фонду м. Коломиї. Дата внесення запису 23.09.2008р. 
Також згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, 13.09.2019р. право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 786, виданого 13.09.2019р. Коломийською міською державною нотаріальною конторою. Інша 1/4 частка цієї ж квартири була зареєстрована на праві власності на ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 151, виданого 06.03.2019р. Коломийською міською державною нотаріальною конторою.
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне покійній майно.
ІV. Законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду
Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
З Інформаційних довідок зі Спадкових реєстрів слідує, що ОСОБА_4 заповіту на випадок своєї смерті не залишала, спадкових договорів не укладала. 
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки..
Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В частині 1 ст. 1269 ЦК України вказано, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України).
Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). 
Судом встановлено, що на момент своєї смерті ОСОБА_4 була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Разом з нею за вказаною адресою на момент смерті ніхто зареєстрованим не був, що підтверджується листом начальника Управління надання адміністративних послуг Коломийської міської ради від 03.03.2020р. 
Звертаючись до суду позивач просила встановити факт постійного проживання її батька ОСОБА_3 разом із ОСОБА_4 на день відкриття спадщини для підтвердження прийняття ним спадщини. 
Однак, з фотоматеріалів спадкової справи №22/20, яка була надана державним нотаріусом Мануляк І.В. на виконання ухвали про витребування доказів вбачається, що 01.03.2020р., тобто в межах шестимісячного строку, з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син померлої ОСОБА_4 – ОСОБА_3 . Відомості про інших спадкоємців відсутні. 
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
В даній справі суд бере до уваги, що прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 її сином ОСОБА_3 відбулося шляхом подачі заяви до Коломийської ДНК, що відповідає положенням ч.1 ст. 1269 ЦК України. 
З огляду на встановлені обставини, суд не вбачає потреби у встановленні факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавицею ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини, оскільки прийняття спадщини ОСОБА_3 було доведено матеріалами спадкової справи. 
Відтак, суд вважає, що від встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 , не залежить виникнення майнових прав позивача, а значить його встановлення не породжуватиме жодних юридичних наслідків. За вказаних обставин, суд не досліджує надані позивачем докази на підтвердження цієї вимоги і не надає їм оцінку, та вважає, що в задоволенні цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю її пред?явлення. 

Щодо вимоги про визнання права власності, суд виходить з наступного.
В частині 5 ст. 1268 ЦК України вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
В частині 1 ст. 1271 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. 
Судом встановлено, що матеріали спадкової справи №22/20 не містять відомостей про звернення ОСОБА_3 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 та видачу нотаріусом йому такого свідоцтва. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 про що Коломийським відділом ДРАЦС складено актовий запис № 1676.
З матеріалів спадкової справи № 68/2021 встановлено, що 18.02.2022р. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подала його донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємицею, як батьком та донькою підтверджені свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
Письмовим роз?ясненням від 09.04.2024р. приватний нотаріус Коломийського районного нотаріального округу Базюк Т.М. вказала, що оскільки у ОСОБА_3 відсутні документи, які підтверджують право власності померлого ОСОБА_3 на спадкове майно, спадкоємиці рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нього. 
Відповідно до підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Підпунктом 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.
Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
У пункті 37 Постанови від 07.02.2014р. №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У п. 37 Постанови Пленум ВССУ наголошується, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, зокрема, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.
Крім того, Верховний Суд України у своєму Узагальненні «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» звертає увагу, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Наприклад, позов про визнання права власності у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати у відповідних органах дублікат правовстановлюючого документа.
Позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права власності на спадщину за законом, оскільки нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно, з посиланням на те, що відсутній документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. 
Позивачем подавалося оголошення в газету «ЗР Інформ» (випуск №6 від 14.02.2025р.) про втрату Свідоцтва про право власності, видане 28.08.2008р. Бюро по приватизації державного житлового фонду м. Коломиї згідно з розпорядженням за № 13767 від 08.08.2008р.на квартиру АДРЕСА_2 і про те, що його слід вважати недійсним. 
Пунктом 5 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження позовних вимог позивачем було надано Виписку з інвентаризаційних матеріалів в якій міститься посилання на вказане Свідоцтво про право власності, як правовстановлюючий документ, на підставі якого було зареєстровано право власності на спірну квартиру за співвласниками ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Верховний Суд України розглядаючи справи № 192/2761/14, 645/3265/13 звернув увагу на те, що коли особа набуває статусу спадкоємця, то вона замінює спадкодавця у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. Тобто, процедура спадкування свідчить про універсальне правонаступництво. Оскільки, у такому разі відбувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. Основною метою універсального правонаступництва є збереження стабільності цивільного обороту за допомогою забезпечення заміни третіми особами особи, яка вибула зі складу учасників цивільного обороту. Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.
У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Таким чином, суд вважає, що право власності спадкодавця ОСОБА_3 на 3/4 частки нерухомого майна, які він набув в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_4 , за допомогою письмових доказів знайшло своє належне підтвердження, а тому спадкові права позивача підлягають захисту, оскільки остання успадкувала належну її батькові частку у квартирі, однак не змогла отримати правопідтверджуючий документ на дане майно в нотаріальній конторі. Відтак, суд вбачає наявними підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на 3/4 частку квартири АДРЕСА_2 . 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 384, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1262, 1268, 1270, 1296, 1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 3/4 (три четверті) частки квартири АДРЕСА_2 . 
В задоводенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року

Суддя: 	Третьякова І. В.