Справа №949/1008/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря:  ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Дубровиця, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62026240030004918 від 25 травня 2026 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався, останній раз продовжено з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб, відповідно до Указу Президента України №40/2026 від 12 січня 2026 року, затвердженого Законом України №4757-IX від 14.01.2026 у зв`язку з чим введено обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, діючи умисно, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, переслідуючи корисливі мотив і мету направлені на отримання грошової винагороди, достовірно знаючи про тимчасові обмеження щодо виїзду військовозобов`язаних чоловіків з території України, сприяв у незаконному переправлені через державний кордон України громадян України призовного віку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктами пропуску, у воєнний час за грошову винагороду в розмірі 8000 доларів США з кожного, не зважаючи на діючі обмеження воєнного стану.
15 лютого 2026 року близько 07 години, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою із особою, працівником правоохоронного органу, матеріали досудового розслідування щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження, прибули на автомобілі марки «УАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до житлового будинку, що в с. Рудня, Сарненського району, Рівненської області, де забрали раніше підшуканих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та повезли зазначених двох чоловіків до ділянки державного кордону України у напрямку Республіки Білорусь. Рухаючись лісовим масивом між с. Людинь та с. Вербівка Сарненського району Рівненської області, залишили транспортний засіб та в пішому порядку продовжили рух, супроводжуючи  ОСОБА_6 та ОСОБА_7  до державного кордону України з Республікою Білорусь. Наближаючись до кордону, ОСОБА_6 передав спільнику ОСОБА_4 , - особі, працівнику правоохоронного органу, матеріали досудового розслідування щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження, грошові кошти в сумі 16 000 доларів США, як оплату за послугу переправлення через державний кордон. Після отримання грошових коштів ОСОБА_4 та особу, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, було затримано працівниками правоохоронних органів. 
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України.
07 липня 2026 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №62026240030004918, з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, за участю захисника ОСОБА_8 , на підставі ст.ст.468, 469, 470, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості.
Відповідно до вказаної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних обставин для даного кримінального провадження та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України, а обвинувачений у повному обсязі висунутого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення.
Обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався у подальшому подібного не вчиняти та зазначив, що розкаюється у скоєному, а також надав під час досудового розслідування кримінального провадження викривальні покази щодо іншої особи, матеріали відносно якої виділено в окреме кримінальне провадження.
Крім того, відповідно до платіжної інструкції №65 від 22 червня 2026 року на офіційний спеціальний рахунок для збору коштів на потреби оборони України перераховано грошові кошти у сумі 200000 гривень, що попередньо були внесені заставодавцем як застава за ОСОБА_4 .
Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади у сфері перевезень чи займатися господарською діяльністю у сфері перевезень строком на 3 роки.
Сторони погодилися, відповідно до вимог ст.75 КК України, на звільнення ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку, який визначатиметься судом при затвердженні угоди про визнання винуватості, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення матеріальної та моральної шкоди не завдано, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлено.
Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, допускається за умови надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення угоди.
Зі змісту ч.5 ст.469 КПК України вбачається, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримано вимоги КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 також просили вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене у ній покарання.
Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
Обставинами, які відповідно до положень ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття, викриття протиправної діяльності спільника, сприяння Збройним силам України в умовах повномасштабної військової агресії російської федерації проти України шляхом перерахування на офіційний спеціальний рахунок для збору коштів на потреби оборони України грошових коштів у загальній сумі 200000 гривень із коштів, що були внесені за нього як застава.
Обставини, які відповідно до положень ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлені.
Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК України.
Згідно з ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове, за винятком випадків, визначених законом.
ОСОБА_4 визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся, підтвердив обставини його вчинення та надав показання, які викривають протиправну діяльність співучасника матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження.
Відповідно до платіжної інструкції №65 від 22 червня 2026 року на офіційний спеціальний рахунок для збору коштів на потреби оборони України перераховано грошові кошти у сумі 200000 гривень, що попередньо були внесені заставодавцем як застава за ОСОБА_4 (а.с. 95).
ОСОБА_4 одружений, є батьком двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , 2015 року народження, та ОСОБА_10 , 2021 року народження, які перебувають на його утриманні, позитивно характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений демонстрував поведінку, що ґрунтується на критичній оцінці своєї протиправної діяльності, її осуді, бажанні виправити ситуацію, що склалася, та нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Щире каяття обвинуваченого, викриття ним протиправної діяльності співучасника, сприяння Збройним силам України шляхом перерахування 200000 гривень на потреби оборони України, наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність судимостей та обставин, які обтяжують покарання, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Суд вважає, що наведені пом`якшуючі обставини не є формальними, а свідчать про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відповідає вимогам ч.1 ст.69 КК України.
З урахуванням наведеного та даних про особу обвинуваченого суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України і призначення ОСОБА_4 за ч.3 ст.332 КК України узгодженого сторонами основного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї частини статті.
Наведені обставини у своїй сукупності також дають підстави для застосування ч.2 ст.69 КК України та непризначення обвинуваченому передбаченого санкцією ч.3 ст.332 КК України обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, його щире каяття, дані про особу, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, та умови укладеної угоди, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування основного покарання та наявність підстав для його звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.75 КК України.
Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_8 , відповідають вимогам КПК та КК України, а також виконавши в судовому засіданні вимоги ч.4 і ч.6 ст.474 КПК України та переконавшись у відсутності підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, і враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження вищевказаної угоди.
Майнової та моральної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речового доказу слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
До набрання вироком законної сили обвинуваченому слід залишити обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 174, 314, 368, 370, 373-376, 394-395, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості, яка була укладена 07 липня 2026 року між прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_8 , — затвердити.
ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з позбавленням права обіймати адміністративно-розпорядчі посади у сфері перевезень чи займатися господарською діяльністю у сфері перевезень строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ:
- мобільний телефон марки Samsung моделі А31 чорного кольору із наявним на ньому чохлом чорного кольору, який передано на зберігання до ВП № 1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, повернути власнику ОСОБА_4 .
До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку лише з підстав, визначених у ч.4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області         ОСОБА_1