ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 127/40502/24
адміністративне провадження № К/990/10705/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді -доповідача - Білак М.В., 
суддів: Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.,

секретар судового засідання - Паламарчук М.С. 
за участю:
представника позивача - Борисової М.С. 
представника відповідача - Скляр О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року (головуючий суддя - Венгрин О.О.)
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року (головуючий суддя - Полотнянко Ю.П., судді: Драчук Т.О. Смілянець Е.С.)
у справі № 127/40502/24 
за позовом ОСОБА_1 
до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області
про скасування рішення про примусове видворення за межі території України.
I. РУХ СПРАВИ
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області від 28 листопада 2024 року № 5 про його примусове видворення з України як громадянина Республіки Молдова (далі - Рішення № 5).
2. На думку позивача, вказане рішення підлягає скасуванню, оскільки у нього існує законна підстава заборони виїзду з України та видворення з території України, враховуючи наявність кримінального провадження. Видворення під час здійснення кримінального переслідування особи, серед іншого, порушить право на захист, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
3. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
4. Не погоджуючись із рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просив скасувати оскаржувані рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
5. Ухвалою Верховного Суду від 02 травня 2025 року відкрито касаційне провадження за скаргою позивача. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Молдова.
7.  ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III) згідно з рішенням Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - УДМС України у Вінницькій області) № 10657 від 03 грудня 2013 року.
8. 10 грудня 2013 року, після прийняття рішення про набуття громадянства України, позивачем подано декларацію про відмову від громадянства Республіки Молдова, в якій він зобов`язувався повернути паспорт громадянина Республіки Молдова до уповноважених органів цієї держави, а також не користуватись правами громадянина Республіки Молдова та не виконувати обов`язків, передбачених законодавством Молдови.
9. Власним підписом ОСОБА_1 підтвердив свою обізнаність про те, що в разі невиконання цього зобов`язання, рішення про набуття ним громадянства України буде скасовано на підставі статті 21 Закону № 2235-III.
10. Після цього ОСОБА_1 був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 від 24 грудня 2013 року та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 23 листопада 2016 року.
11. Відповідно до наказів ДМС України № 42/аг від 02 червня 2020 року, № 82/аг від 03 листопада 2020 року, ДМС України здійснено перевірку законності набуття особами громадянства України за територіальним походженням на підставі частини першої статті 8 Закону № 2235-III, в тому числі перевірено набуття громадянства ОСОБА_1 . 
12. Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання про припинення іноземного громадянства (підданства). За перевіркою (від 28 липня 2021 року) інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан» встановлено, що після набуття громадянства України (03 грудня 2013 року) ОСОБА_1 продовжував користуватись паспортами громадянина Республіки Молдова під час перетину державного кордону України протягом 2016 -2018 років. У зв`язку з наведеними обставинами і відповідно до статті 21 Закону № 2235-III рішенням УДМС України у Вінницькій області № 0501.4.1/14856-21 від 28 липня 2021 року скасовано рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 та направлено повідомлення до територіальних органів ДМС України для вилучення виданих йому документів, що підтверджують особу та громадянство України.
13.  ОСОБА_1 оскаржив рішення УДМС України у Вінницькій області до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року у справі № 120/2037/22, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2023 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 . Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 червня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.
14. Державною прикордонною службою України у 2022 році складено протокол про спробу перетину державного кордону України у напрямку «В`їзд» згідно зі статтею 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП; незаконне перетинання або спроба незаконного перетинання державного кордону України). У зв`язку з чим 23 жовтня 2022 року Державною прикордонною службою України прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну з 23 жовтня 2022 року до 23 жовтня 2027 року.
15. Судами встановлено, що ОСОБА_1 володіє паспортом громадянина Республіки Молдови, який виданий 13 вересня 2016 року і паспортом громадянина Республіки Молдови для виїзду за кордон, який виданий 28 жовтня 2021 року (вже після скасування рішення про набуття громадянства України) на строк до 28 жовтня 2031 року.
16. 28 листопада 2024 року УДМС у Вінницькій області прийнято рішення № 5 про примусове видворення з України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ). 
17. 02 грудня 2024 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі № 127/39213/24, ОСОБА_1 затримано з метою забезпечення процедури примусового видворення з території України, з поміщенням його у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства терміном на шість місяців. 
18. Постановою старшого офіцера відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності капітана ОСОБА_3 від 08 грудня 2024 року громадянину Республіки Молдова ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) продовжено термін заборони в`їзду в Україну на 10 років, до 23 жовтня 2042 року.
19. Крім того, судами встановлено, що в Могилів-Подільському міськрайонному суді перебуває кримінальне провадження № 12023020000000195 (справа № 138/1323/24) по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 28, частин першою, другою статті 204 КК України.
20. Не погоджуючись із рішенням УДМС у Вінницькій області від 28 листопада 2024 року № 5 про примусове видворення з України, ОСОБА_1 звернувся до суду.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
21. Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_1 не має законних підстав для перебування на території України, рішення про його примусове видворення за межі території України прийнято відповідно до чинного законодавства, підстави, які б вказували на наявність заборон щодо видворення ОСОБА_1 з території України, передбачені статтею 31 Закону № 3773-VI відсутні.
22. Суд апеляційної інстанції вказав, що позивач порушує законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тому норми статті 22 Закону № 3773-VI (в тому числі норма про те, що виїзд з України іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або кримінальна справа розглядається судом - до закінчення кримінального провадження) до нього не застосовуються. Більше того, зміст норми передбачає саме заборону виїзду з України, а не видворення за її межі.
23. Також суд апеляційної інстанції, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 522/14416/18 вказав, що наявність у позивача сім`ї на території України не є виключенням для дотримання іноземцями правил перебування на території України, наявність сім`ї не звільняє особу від необхідності дотримання міграційного законодавства України.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
24. Касаційне провадження за скаргою позивача відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статі 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
25. У касаційній скарзі зазначено, що судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не враховано висновки Верховного Суду викладені у постанові від 29 січня 2020 року у справі № 308/7395/16-а щодо застосування частини другої статті 22 Закону № 3773-VI.
26. Представник позивача наголосив, що ОСОБА_1 не може добровільно залишити територію України, у зв`язку з наявністю кримінального провадження відносно нього.
27. Також у касаційній скарзі зазначено про наявність сильних соціальних зв`язків у ОСОБА_1 на території України, він активно займається волонтерською та благодійною діяльністю, є спонсором спортивних секцій та благодійних заходів, є активним волонтером, що підтримує Збройні Сили України. Окрім того, позивач є батьком неповнолітніх дітей, які є громадянами України: ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 04 січня 2024 року позивач офіційно зареєстрований фізичною особою-підприємцем.
28. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. Зазначив, що позивач, маючи заборону в`їзду на територію України, не виконав рішення та в`їхав на територію України поза межами пункту пропуску державного кордону. Відтак, враховуючи, що іноземець втратив законні підстави перебування на території України грубо порушив міграційне законодавство, незаконно перетнув державний кордон України, всупереч частини сімнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI іноземець добровільно не виїхав з території України протягом 30 днів з дня скасування рішення про громадянство України, були наявні достатні правові підстави для прийняття рішення про примусове видворення позивача з території України. А тому таке рішення є законне, обґрунтоване та прийняте відповідно до Закону № 3773-VI, а касаційна скарга є безпідставною, спрямована на перекручування обставин.
VI. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
29. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
30. Спір у цій справі виник у зв`язку з прийняттям УДМС України у Вінницькій області рішення про примусове видворення з України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 . 
31. Відмовляючи в задоволенні позову суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 не має законних підстав для перебування на території України, рішення про його примусове видворення за межі території України прийнято відповідно до чинного законодавства, підстави, які б вказували на наявність заборон щодо видворення ОСОБА_1 з території України, передбачені статтею 31 Закону відсутні.
32. Перевіривши за матеріалами справи доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає висновки судів передчасними з огляду на таке.
33. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
34. Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб визначає Закон № 3773-VI.
35. Частинами першою, третьою статті 3 Закону № 3773-VI регламентовано, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
36. Колегія суддів зазначає, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, зазначеним у частині другій статті 2 КАС України, а не просто констатувати, що оскаржуване рішення прийняте суб`єктом владних повноважень в межах наданих йому законом повноважень.
37. Цей обов`язок витікає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
38. Застосовуючи означений підхід до обставин цієї справи, слід урахувати, що в спірному рішенні УДМС України у Вінницькій області зазначив, що ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону № 2235-III згідно з рішенням УДМС України у Вінницькій області від 03 грудня 2013 року. За наслідками здійснених перевірок УДМС України у Вінницькій області 28 липня 2021 року прийнято рішення про скасування рішення УДМС України у Вінницькій області від 03 грудня 2013 року про набуття громадянства України.
39. Таким чином, УДМС України у Вінницькій області в спірному рішенні констатував, що за результатами перевірок встановлено обставини, які слугують підставою для прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина Молдови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності з вимогами частини сімнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI. Також, у спірному рішенні УДМС України у Вінницькій області послався на абзац перший частини першої статті 30 Закону № 3773-VI. 
40. Положення абзацу першого частини першої статті 30 Закону № 3773-VI в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлює можливість приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства в таких випадках:
1) якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України; або
2) є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або 
3) якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також 
4) в інших передбачених законом випадках.
41. Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанції, констатуючи правомірність прийнятого УДМС України у Вінницькій області рішення про примусове видворення з України громадянина Молдови ОСОБА_1 обмежилися лише констатацією факту щодо його незаконного перебування на території України та порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
42. При цьому, суди попередніх інстанцій взагалі не надали оцінки правовим та фактичним підставам наведеним у спірному рішенні для його прийняття, зокрема, не перевірили наявність обставин, з якими положення абзацу першого частини першої статті 30 Закону № 3773-VI пов`язує прийняття рішення про примусове видворення з України. 
43. Крім того, суди першої та апеляційної інстанції, висновуючи про правомірність прийнятого рішення, констатували, що після скасування 28 липня 2021 року рішення про набуття громадянства України, ОСОБА_1 протягом 30 днів з дня винесення постанови Сьомим апеляційним адміністративним судом від 07 червня 2023 року у справі № 120/2037/22, не виїхав з території України, чим порушив вимоги частини сімнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI. При цьому, після відмови в задоволенні позову судом ОСОБА_1 із заявою про надання дозволу на імміграцію у встановленому законом порядку, не звертався, самостійно з території України не виїхав (після остаточного рішення суду), тому підлягав видворенню у встановленому Законом порядку.
44. Разом з тим, приписи частини сімнадцятої статті 4 Закону № 3773-VI (в редакції Закону № 2813-IX від 01 грудня 2022 року), на яку УДМС України у Вінницькій області посилається в спірному рішенні, як на правову підставу примусового видворення позивача, передбачає, що особи, стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, зобов`язані протягом 30 днів із дня прийняття такого рішення: 1) виїхати з України, або 2) звернутися із заявою про надання дозволу на імміграцію.
45. Отже, вказана вище норма встановлює 30-денний строк і покладає на особу новий юридичний обов`язок, надаючи особі право обрати один із двох установлених законом способів поведінки та пов`язує невиконання цього обов`язку з примусовим видворенням з України.
46. Водночас, рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 скасовано 28 липня 2021 року, тоді як частина сімнадцята статті 4 Закону № 3773-VI, на яку відповідач посилається у своєму рішенні як на підставу видворення, набула чинності 28 червня 2023 року, тобто майже через два роки після прийняття рішення стосовно позивача про скасування рішення про набуття громадянства України.
47. Тобто, на момент скасування рішення про набуття громадянства України ОСОБА_1 (28 липня 2021 року), частина сімнадцята статті 4 Закону № 3773-VI діяла в редакції Закону № 2058-VIII від 23 травня 2017 року.
48. Однак, суди попередніх інстанцій, перевіряючи правомірність спірного рішення, не надали належної оцінки правовим та фактичним обставинам справи, а також не перевірили дотримання відповідачем порядку примусового видворення позивача установленого законодавством.
49. Як вже зазначалося, рішення УДМС України у Вінницькій області як суб`єкта управлінської діяльності повинно відповідати критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, розуміння змісту вимог щодо дотримання яких має бути однаковим для усіх суб`єктів управлінської (адміністративної) діяльності, що регулюється іншими нормативними актами. 
50. Зокрема, якщо йдеться про критерій обґрунтованості рішення УДМС України у Вінницькій області, то таке рішення має прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття (вчинення дій). 
51. Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 КАС України.
52. Порушення судами попередніх інстанцій принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи не дозволяє Верховному Суду, який є судом права і не має права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні, перевірити правильність застосування судами норм матеріального права та пересвідчитися у правильності їхніх висновків.
53. Критерій обґрунтованості за статтею 242 КАС України означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
54. Втім, оскаржувані судові рішення не відповідають указаному критерію.
55. Суд убачає передчасність висновків судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову та вважає за доцільне направити справу на новий розгляд. 
56. З урахуванням викладеного, Суд констатує, що суди першої та апеляційної інстанцій вирішили справу без повного та всебічного з`ясування всіх її обставин, у зв`язку з чим, суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснити касаційний перегляд справи по суті.
57. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
58. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
59. Приписами частини четвертої статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
60. З урахуванням наведеного, перевіривши за матеріалами справи доводи і вимоги касаційної скарги, які стали підставою для відкриття цього касаційного провадження, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновків, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
61. Суду першої інстанції під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і надати оцінку заявленим позовним вимогам крізь призму частини другої статті 2 КАС України та з урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права, а також ухвалити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України. 
62. З урахуванням висновків, зроблених у цій постанові суди повинні перевірити релевантність правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 308/7395/16-а та обґрунтувати його застосування або відхилення. Відповідно до процесуальних кодексів України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки Верховного Суду є обов`язковими для врахування, проте їх слід застосовувати з урахуванням конкретних обставин справи. 
63. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 344, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року у справі № 127/40502/24 - скасувати.
Справу № 127/40502/24 направити на новий розгляд до суду першої інстанції - Вінницького міського суду Вінницької області.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення виготовлено 21 серпня 2026 року. 

...........................

...........................

...........................
М.В. Білак
В.Е. Мацедонська 
С.А. Уханенко,
Судді Верховного Суду