^_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/17154/26
Провадження № 2/947/4406/26
РІШЕННЯ
Іменем України
26.08.2026 м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Цирфи К.А., за участі:
- секретаря судового засідання Хомінець Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплову енергію,
ВСТАНОВИВ:

Позиції позивача та відповідача, інших учасників справи
У квітні 2026 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулося Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (далі також – позивач, постачальник послуг) до ОСОБА_1 (далі також – відповідач, споживач) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію (опалення та гаряче водопостачання) в розмірі 22 417,69 грн.
Позов обґрунтований тим, що споживач тривалий час використовує теплову енергію у житлі, власником якого він є, однак оплату наданих послуг належним чином не здійснює. 
Ухвалою суду від 26.05.2026 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
У відзиві відповідачка зазначила, що позивачем не доведене, що його право порушено. Відсутні документи первинного бухгалтерського обліку щодо надання послуг та наявної заборгованості. Відповідач жодного договору з позивачем не підписувала. Надання послуг заперечує. У разі задоволення позову до спірних правовідносин просить застосувати позовну давність. 
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що відомості про діяльність позивача є відкритими. Розрахунок заборгованості є належним первинним доказом, який відображає обсяг наданих послуг та їх вартість, нарахування та сплату. Вказаний розрахунок відповідачкою не спростований. 
Ухвалою суду від 27.07.2026 розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження повідомленням (викликом) сторін. 
У судове засідання 26.08.2026 представник позивача та відповідачка, належним чином повідомлені, не з`явилися, про причини неявки не повідомили. 
Відтак,суд уважає за можливе провести судовий розгляд за наявними матеріалами (ч. 1 ст. 223 ЦПК України) без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Судом установлено, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в якій мешкає боржник ОСОБА_1 (власник) та має за цією адресою особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким станом на 01.02.2026 існує заборгованість в розмірі 22 417,69 грн, що підтверджується долученим до позову реєстром нарахувань та оплати. 
Застосовані норми права
Так, за приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі).
Опалення – це підтримка в закритому приміщенні температури, що нормується й необхідне для нормальної життєдіяльності людини, ведення технологічних процесів і інших цілей й має важливе значення для запобігання відволоженню, промерзанню, викривлення будівельних конструкцій.
Центральне опалення – послуга, яка передбачає подачу теплової енергії до кожної квартири для забезпечення опалення приміщень.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Згідно зі ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісяця здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача сплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Зі змісту приписів ст. 20, 21 зазначеного Закону випливає, що споживач повинен укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Індивідуальний договір уважається укладений зі споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.
Текст такого договору було розміщено 04.10.2021 на офіційному сайті Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» за адресою: www.teplo.od.ua.
Отже, станом на 06.11.2021 типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів.

Відповідно до п. 1 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії – цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України.
За приписами ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. 
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Згідно з приписами ст. 68, 162 ЖК України та п. 5 ст. 45 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. 
Нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відповідачі зобов`язані регулярно щомісяця оплачувати житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Відповідно до ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує. 
Аналогічне положення закріплено в ч. 4 ст. 319 ЦК України.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, котре йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17, факт не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності реєстрації у цій квартирі, не звільняє власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані. 
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07. 2020 у справі 712/8916/17).
Мотиви прийнятого рішення
У цій справі квартира, яка є об`єктом надання послуг позивачем, перебуває у власності відповідачки. 
Водночас, під час судового розгляду, відповідачкою було сплачено частину заборгованості в загальному розмірі 4 278 грн, що підлягає вирахуванню із загальної суми заборгованості. 
Суд відмічає, що період нарахування заборгованості за спожиту теплову енергію за адресою відповідачки охоплює період часу з січня 2020 року по січень 2026 року. 
Загальний строк позовної давності визначений ст. 257 ЦК України та становить 3 роки. 
Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин. Дія карантинних заходів у подальшому неодноразово продовжувалася відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 11.03.2020 № 211, від 22.07.2020 № 641, від 09.12. 2020 № 1236, а загалом безперервно до 30.06.2023. 
Відповідно до Закону України від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, до ЦК України внесені зміни, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». 
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, розпочав діяти воєнний стан. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діє наразі.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX (зі змінами) до ЦК України внесені зміни, а саме розділ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». 
Відповідно до Закону України від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» виключено. 
Відтак, у період з 02.04.2020 і по 03.09.2025 перебіг строку позовної давності спочатку продовжений, а потім зупинений. З 04.09.2025 вказаний строк відновив свій перебіг. 
Отже трирічний строк позовної давності, якщо позов заявлено до 04.09.2025, підлягає обрахуванню з 02.04.2017.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). 
У цій справі позов подано 24.04.2026. Отже період часу з 04.09.2025 по 24.04.2026, який становить 233 дні, підлягає вирахуванню з трирічного строку позовної давності, який обраховується з 02.04.2017, тобто починає свій перебіг у цій справі з 20.11.2017. 
Оскільки наданий позивачем розрахунок визначено станом на 01.01.2026, відтак суд проводить розрахунок заборгованості з 01.01.2020 по 01.01.2026. Відповідно залишок заборгованості, з вирахуванням часткової оплати, становить 18 139,69 грн. 
Доказів факту надання послуг неналежної якості / ненадання послуг відповідачкою не надано. 
Контррозрахунку наданих послуг також не надано.
Підтвердження надання послуг у виді постачання теплової енергії первинними бухгалтерськими документами чинним законодавством не передбачено. 
Дані про надавача послуг є у відкритому доступі, відтак окремого доказування не потребують. Відсутність підстав у позивача для надання означених послуг відповідачкою не доведено. 
Повноваження представника позивача підтверджені в порядку ст. 62 ЦПК України. 
Факт несплати за надані послуги є підтвердженням порушення права надавача послуг на їх вчасну оплату. 
Постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» та Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» не застосовуються до виниклих правовідносин в частині оплати вартості наданих послуг, без застосування штрафних санкцій.
Судові витрати
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 18 139,69 грн, що становить 80,92 % від ціни позову, отже судові витрати, які належить стягнути з відповідача становлять 2 154,33 грн (2 662,40 х 80,92 % / 100 %). 
Підстави для звільнення відповідача від компенсації сплаченого судового збору позивачеві відсутні. 
З урахуванням викладеного, керуючись ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України, суд 
ВИРІШИВ:

1. Позов Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання (теплову енергію) – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за теплову енергію в розмірі 18 139,69 грн. 
3. В іншій частині позову – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи: 
Позивач: Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (код ЄДРПОУ № 346741015014, адреса: м. Одеса, вул. Балківська, 1Б); 
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя           К. А. Цирфа