ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4834/26
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Хустської окружної прокуратури до Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міжгірська селищна рада про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:

07 липня 2026 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом Керівник Хустської окружної прокуратури (90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 16) до Виконавчого комітету Міжгірської міської ради Закарпатської області (90000, Закарпатська область, селище Міжгір`я, вул. Шевченка, 97, код ЄДРПОУ 45227251), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міжгірська селищна рада (90000, Закарпатська область, селище Міжгір`я, вул. Шевченка, 97, код ЄДРПОУ 04350910), яким просить суд: « 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Міжгірської селищної ради (селище Міжгір`я, вул. Шевченка, 97, Хустського району Закарпатської області, 90000, код ЄДРПОУ 45227251) щодо не розроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської селищної територіальної громади та зобов`язати виконавчий комітет Міжгірської селищної ради розробити програму з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської селищної територіальної громади, подати її на сесію Міжгірської селищної ради для вирішення питання щодо розгляду і затвердження такої програми. 3. Залучити Міжгірську селищну раду (селище Міжгір`я, вул. Шевченка, 97, Хустського району Закарпатської області, 90000, код ЄДРПОУ04350910) як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. 4. Про час та місце розгляду справи повідомити сторони та Закарпатську обласну прокуратуру (для забезпечення участі у справі)».
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2026 року головуючим суддею визначено Луцовича М.М..
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 липня 2026 року заяву судді Луцович М.М. про самовідвід - задоволено. Адміністративну справу №260/4834/26 передано для здійснення автоматизованого розподілу справи на виконання вимог статті 31 КАС України.
07 липня 2026 року внаслідок автоматизованого розподілу справ, справу передано на розгляд судді Гаврилко С.Є..
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 липня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем, всупереч наявності обов`язку, покладеного на нього законом, не було вжито жодних заходів, спрямованих на розроблення програми з охорони культурної спадщини, що не сприяє запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпеченню захисту, збереженню, утриманню, відповідному користуванню, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосуванню та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Відповідачем у встановлений судом строк надано суду відзив, відповідно до якого Міжгірська селищна рада повністю визнала позов.
Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 10 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Як встановлено судом, що на території Міжгірської селищної ради, Хустського району Закарпатської області розташовані пам`ятки культурної спадщини національного значення. занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України: у селі Присліп, 241, Миколаївська церква та дзвіниця (дер.) XVIII століття, охоронний номер 070081, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2024 № 340 ; у селі Рекіти, 70, Миколаївська церква (дер.) XVIII століття , охоронний номер 070081, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.03.2024 № 340; у селі Репинне, Церква Святого Дмитра 1780 рік с. Репинне, охоронний номер 070034, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2018 № 396; у селі Торунь, Церква Введення в храм Святої Богородиці 1809 рік, охоронний номер 070035, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2018 р. № 39 (а.с. 19). 
Відповіло до листа Міжгірської селищної ради від 16 червня 2026 року № 4726-26, наданого на запит Хустської окружної прокуратури, встановлено, що програми з охорони культурної спадщини на території Міжгірської громади не розроблялися (а.с. 18).
У зв`язку з тим, що відповідачем протягом тривалого часу не вживаються заходи щодо розроблення Програми у сфері охорони, збереження та використання об`єктів культурної спадщини, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері схорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюється Законом України від 08.06.2000 №1805-ІІІ «Про охорону культурної спадщини» (далі Закон України №1805-ІІІ).
Відповідно до статті 1 Закону України №1805-ІІІ об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Пам`яткою культурної спадщини (далі - пам`ятка) є об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Відповідно до статті 2 частини 2 Закону України №1805-ІІІ об`єкти культурної спадщини поділяються на: археологічні, історичні, об`єкти монументального мистецтва, об`єкти архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтні, об`єкти науки і техніки.
Згідно з статтею 3 частиною 1 Закону України №1805-ІІІ до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належить, зокрема, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.
Стаття 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що до системи місцевого самоврядування входять виконавчі органи рад.
Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи (стаття 11 частина 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ).
Статтею 6 частиною 2 пунктами 1, 6 Закону України №1805-ІІІ передбачено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, у тому числі: забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини (пункти 1, 6).
Відповідно до статті 27 пункту «а» підпункту 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка програм соціально-економічного та культурного розвитку сіл, селищ, міст, цільових програм з інших питань самоврядування, подання їх на затвердження ради, організація їх виконання; подання раді звітів про хід і результати виконання цих програм
Статтею 26 частини 1 пунктом 22 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як затвердження програм соціально-економічного та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць, цільових програм з інших питань місцевого самоврядування.
Статтею 5 частиною 1 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Статтею 23 частиною 1Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (стаття 23 частина 3 Закону України «Про прокуратуру»).
При цьому, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, згідно якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, а також у разі його відсутності. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
В позовній заяві прокурор зазначає, що предметом позову є бездіяльність відповідача, яка полягає в тому, що заходи, спрямовані на розроблення програм з охорони об`єктів культурної спадщини, ним не здійснювалися. Тобто, у даному випадку, порушення допущено виконавчим комітетом, який є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, отже позивач та відповідач збігається в одній особі.
Бездіяльність відповідача сприяє порушенню основних засад державної політики у сфері охорони культурної спадщини, що у свою чергу є порушенням загальнодержавних інтересів та відповідно до статті 131-1 Конституції України надає прокурору право здійснювати захист таких інтересів у суді.
У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їхній діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств.
Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їхнього захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).
Такі правові висновки та їхнє обґрунтування висловлені у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 826/3492/18.
Конституційний Суд України Рішенням від 03.12.2025 №6-р(ІІ)/2025 у справі № 3-28/2024 (59/24) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальність "Рейнір Бізнес Груп" щодо відповідності Конституції України (конституційності) приписів абзацу першого частини третьої, абзаців першого, другого, третього частини четвертої статті 23 Закону №1697-VII (щодо представництва прокурором інтересів держави в суді) визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), абзаци перший, другий, третій частини четвертої статті 23 Закону №1697-VII зі змінами. Визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
Конституційний Суд України, ухвалюючи рішення, врахував передусім, що в період дії воєнного стану в Україні вагомою є потреба усебічно забезпечити захист інтересів держави Україна та стабільність конституційного правопорядку й виходив з того, що неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в умовах воєнного стану. Вважав за доцільне не поширювати дію цього Рішення на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №1697-VII та продовжують існувати після втрати ними чинності.
Міжгірською селищною радою рішенням VI сесії VIII скликання ІІІ пленарного засідання від 21 листопада 2023 року № 1162 затверджено Положення про виконавчий комітет Міжгірської селищної ради та проведено його державну реєстрацію як юридичної особи. Відповідно до пунктів 1.1, 1.7 та 1.9 Положення виконавчий комітет є виконавчим органом Міжгірської селищної ради, який здійснює виконавчі функції та повноваження місцевого самоврядування, є підзвітним і підконтрольним селищній раді та має статус юридичної особи. Згідно з пунктами 2.2.1 та 2.2.2 Положення саме виконавчий комітет здійснює попередній розгляд проєктів місцевих і цільових програм, подає їх на затвердження селищній раді та забезпечує реалізацію затверджених програм (а.с.а.с. 27-31).
Так, статтею 6 частиною 2 пунктами 1, 6 Закону України № 1805-ІІІ передбачено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, у тому числі: забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини (пункти 1, 6).
Відповідно до статті 27 пункту «а» підпункту 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка програм соціально-економічного та культурного розвитку сіл, селищ, міст, цільових програм з інших питань самоврядування, подання їх на затвердження ради, організація їх виконання; подання раді звітів про хід і результати виконання цих програм.
З огляду на наведені норми права, на відповідача покладається обов`язок щодо розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини.
Слід зазначити, що об`єкти культурної спадщини є надбанням українського народу загалом та відповідної територіальної громади зокрема, оскільки несуть собою велику цінність для розвитку історичної, етнічної, культурної самобутності держави і саме на органи державної влади та органи місцевого самоврядування, відповідно до Закону, покладено обов`язок щодо їх охорони та забезпечення належного догляду та збереження.
Невжиття відповідних заходів щодо розроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, не сприяє запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпеченню захисту, збереженню, утриманню, відповідному користуванню, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосуванню та музеєфікації об`єкта культурної спадщини.
Разом з цим, заходи щодо затвердження Програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської територіальної громади - не вжито.
Наведене свідчить про невиконання виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради положень Закону України «Про охорону культурної спадщини», та, в підсумку - про бездіяльність органу місцевого самоврядування.
Враховуючи вищенаведене, виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради допущено протиправну бездіяльність, оскільки в нього існує обов`язок вчинити конкретні дії, але такий обов`язок не виконаний.
Відповідачем не вжито заходів, спрямованих на розроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської територіальної громади, та подання її на сесію міської ради для вирішення питання щодо розгляду та можливості затвердження такої програми.
Невжиття Виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради заходів щодо розроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської селищної громади, не сприяє запобіганню руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпеченню захисту, збереженню, утриманню, відповідному користуванню, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосуванню та музеєфікації об`єкта культурної спадщини.
Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Керуючись статтями 242-246 КАС України, суд, –

УХВАЛИВ:

Позов Керівника Хустської окружної прокуратури (90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. 900-річчя Хуста, 16) до Виконавчого комітету Міжгірської міської ради Закарпатської області (90000, Закарпатська область, селище Міжгір`я, вул. Шевченка, 97, код ЄДРПОУ 45227251), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міжгірська селищна рада (90000, Закарпатська область, селище Міжгір`я, вул. Шевченка, 97, код ЄДРПОУ 04350910)про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити дії – задовольнити. 
Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Міжгірської селищної ради щодо не розроблення програми з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської селищної територіальної громади.
Зобов`язати виконавчий комітет Міжгірської селищної ради розробити програму з охорони об`єктів культурної спадщини, розташованих на території Міжгірської селищної територіальної громади, подати її на сесію Міжгірської селищної ради для вирішення питання щодо розгляду і затвердження такої програми. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя | С.Є. Гаврилко