ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року
м. Київ

справа № 760/4501/23
провадження № 61-4467св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (судді-доповідача), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року, постановлену під головуванням судді Букіної О. М., та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, ухвалену колегією у складі суддів Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) у розмірі 122 396,05 грн.

2. Позов мотивувала тим, що 11 листопада 2018 року у місті Києві на просп. Космонавта Комарова, 38/57 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача та відповідача. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 грудня 2018 року у справі № 760/29891/18 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. 02 січня 2019 року позивач звернулася до страховика відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» із заявою про страхове відшкодування та на підставі страхового акта № 18.59.4714154-2985 від 25 січня 2019 року отримала страхове відшкодування у розмірі 83 900 грн. Згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи від 14 грудня 2018 року № 139/18 вартість відновлювального ремонту автомобіля (263 246,26 грн) перевищувала його ринкову вартість (255 296,05 грн).

3. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 255 296,05 грн. Остаточним судовим рішенням, а саме постановою від 29 вересня 2022 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Підставою для відмови у задоволенні позову стала недоведеність позивачем вартості автомобіля до ДТП та після ДТП. Позивач вважала, що до настання ДТП мала можливість продати автомобіль за 255 296,05 грн, натомість у зв`язку з браком коштів на ремонт автомобіля була змушена продати невідремонтований автомобіль за 49 000 грн, тобто отримала кошти на суму, меншу за ринкову вартість автомобіля на 122 396,05 грн. 

4. У зв`язку з цим просила суд:
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП у розмірі 122 396,05 грн;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 223,96 грн.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та мотиви його ухвалення 

5. Ухвалою від 11 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, Солом`янський районний суд міста Києва закрив провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

6. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що у справі № 756/8926/19 та у справі № 760/4501/23 заявлено тотожні позовні вимоги. Суд зазначив, що зміна обсягу вимог та доповнення обґрунтування позову новим доказом не свідчать про зміну предмета позову та підстав позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Підстава позову також не змінювалась. За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що на час відкриття провадження у справі № 760/4501/23 вже існувало рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року, яке змінене постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року, у справі № 756/89266/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Ю.Ес.Ай» про стягнення шкоди, завданої ДТП.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

7. У квітні 2026 року представник ОСОБА_3 , яка діє у інтересах ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

8. Мотивує скаргу тим, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норму процесуального права, оскільки не врахували, що позови нетотожні за підставами, а саме визначено вартість відчуження автомобіля після ДТП. Суди першої та апеляційної інстанцій не надали детальну оцінку підставам позовів, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про закриття провадження у справі (абзац другий частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України)).

Доводи інших учасників справи

9. У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_4 , яка діє у інтересах ОСОБА_5 , зазначає, що наведення різних формул розрахунку шкоди, завданої внаслідок ДТП, у різних позовах не спростовує їх тотожність. Також посилається на пояснення представника позивача у судовому засіданні 11 лютого 2026 року у справі № 760/4501/23, а саме на ствердження, що підставою для подання позову у цій справі стала відмова у відшкодуванні витрат, завданих ДТП, у справі № 756/4501/23. У зв`язку з наведеним просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

10. Ухвалою від 27 квітня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження, витребував справу з суду першої інстанції.

11. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права (абзац другий частини другої статті 389 ЦПК України).

12. У травні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

13. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що у справі № 756/8926/19 ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», про стягнення з ОСОБА_2 на її користь шкоди, завданої ДТП, у розмірі ринкової вартості автомобіля 255 296,05 грн та витрати на таксі у розмірі 9 103,60 грн, а всього стягнути 264 399,65 грн та судові витрати.

14. Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 756/8926/19 скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, з підстав недоведення позивачем розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь.

15. Суд апеляційної інстанції у зазначеній постанові у справі № 756/8926/19 керувався тим, що з урахуванням змісту позовних вимог позивач має право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля «Mazda 5» до та після ДТП за вирахуванням сплаченого їй страхового відшкодування. У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вартість належного позивачці автомобіля «Mazda 5» після ДТП, що призвело до неправильного вирішення спору судом першої інстанції у частині відшкодування матеріальної шкоди. Окрім того, Голосіївським районним судом міста Києва не враховано та не дано оцінки тому факту, що отримуючи страхове відшкодування у розмірі 83 900 грн (з урахуванням франшизи у розмірі 2 000 грн), позивач погодилася із висновком страховика ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» про те, що автомобіль «Mazda 5» не є фізично знищеним. Суд першої інстанції не врахував наведені норми матеріального права та встановлені у справі обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку про обґрунтованість різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, яку просила відшкодувати позивач.

16. У справі № 760/4501/23 ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , третя особа: ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 122 396,05 грн, тобто різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, з вирахуванням страхової виплати, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця пригоди.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при ухваленні постанови

17. Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів керується такими міркуваннями.

18. Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог до Товариства, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що на час відкриття провадження у справі вже існувало рішення суду, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

19. З таким висновком погоджується колегія суддів з огляду на такі обставини.

20. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

21. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц роз`яснено, що необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

22. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

23. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17).

24. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15).

25. Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

26. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

27. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

28. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 753/11592/18, від 26 кВтітня 2022 року в справі № 757/39474/19, від 05 жовтня 2023 року в справі № 522/8873/22, від 18 жовтня 2023 року в справі № 404/6883/18, від 08 жовтня 2025 року в справі № 278/2024/23, а також постановах Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 520/97/18, від 23 листопада 2022 року в справі № 759/2532/22, від 30 червня 2023 року у справі № 522/13894/22.

29. Так, у справі, у якій подано цю касаційну скаргу, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Свої вимоги мотивувала тим, що внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано у встановленому судом порядку ОСОБА_2 , її майну завдано шкоду, розмір якої позивач визначила у розмірі 122 396,05 грн після вирахування страхового відшкодування. При цьому, у позові ОСОБА_1 зазначила, що її порушене право на володіння автомобілем у належному для експлуатації стані, пошкодженим унаслідок ДТП, підлягає поновленню шляхом відшкодування відповідачем вартості втраченого майна, а саме вартості ушкоджень, внаслідок отримання яких автомобіль втратив свою цінність.

30. У справі № 756/8926/19, у якій постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року скасовано рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2021 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дії ДТП, з підстав недоведення позивачем розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню на її користь. У зазначеній справі ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги до ОСОБА_2 та зазначила, що її порушене право на експлуатацію належного їй автомобіля підлягає поновленню шляхом відшкодування ОСОБА_2 ринкової вартості автомобіля та послуг таксі, оскільки позивач не мала можливості відбути з місця ДТП за допомогою належного їй автомобіля внаслідок завданих йому пошкоджень.

31. Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

32. Аналізуючи позовні вимоги та визначаючи норми права, які підлягають застосуванню, суд апеляційної інстанції у своїй постанові у справі № 756/8926/19 зазначив, що ОСОБА_1 з урахуванням пункту 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також змісту позовних вимог позивачка мала право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю автомобіля «Mazda 5» до та після ДТП за вирахуванням сплаченого їй страхового відшкодування.

33. У позовній заяві у справі № 760/4501/23 ОСОБА_1 зазначила, що звертається до суду за аналогічних фактичних обставин, що і у справі № 756/8926/19, тобто з приводу відшкодування шкоди, завданої ДТП, однак просить відшкодувати їй втрати, які вона понесла при відчуженні автомобіля, тобто недоотриману вартість автомобіля, яку могла отримати за умови відчуження автомобіля у стані, в якому він перебував до настання ДТП.

34. При цьому, колегія суддів бере до уваги також правовий висновок викладений у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18, згідно з яким при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

35. За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився Київський апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про тотожність позовів ОСОБА_1 у справі № 756/8926/19 та у справі № 760/4501/23, оскільки позовні вимоги у обох справах стосувалися відшкодування шкоди, завданої ДТП, підставою відшкодування якої законодавець визначив положення статті 1194 ЦПК України.

36. Суди першої та апеляційної інстанції правильно наголосили на тому, що посилання у позові у справі № 760/4501/23 на новий доказ, а саме відповідь на адвокатський запит щодо відомостей про вартість автомобіля, який був відчужений після ДТП у зв`язку з відсутністю у позивача коштів на його ремонт, а також зменшення обсягу позовних вимог не нівелюють тотожність предмета та підстав спору - відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП майну позивача, а саме автомобілю «Mazda 5» не нівелюють тотожність позовів, вимоги яких заявлені на підставі статті 1194 ЦПК України.

37. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанції забезпечили дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами, до кола яких не входять незгода сторони з остаточним судовим рішенням за результатами розгляду тотожного позову у попередній справі чи наявність нових доказів на обґрунтування позовних вимог, які позивач з певних причин не подав до суду під час розгляду тотожного позову у попередній справі.

38. Аналогічними міркуваннями під час дослідження тотожності позовів про відшкодування шкоди, завданої ДТП, дійшов Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 127/29288/20.

39. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до надання суб`єктивної оцінки обставинам, які були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанції, а саме нетотожності підстав позову. Суди першої та апеляційної інстанцій, надавши повну та всебічну кожному з елементів позовів окремо та предмету і підставам позовів в сукупності дійшли обґрунтованого висновку, що підставою для звернення до суду з обома позовами слугувало право потерпілої особи на відшкодування майнової шкоди, завданої її автомобілю відповідачем - винуватцем ДТП, на підставі статті 1194 ЦК України.

40. Колегія суддів відхиляє посилання заявника на суперечність оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, від 06 лютого 2023 року у справі № 140/559/22, від 27 лютого 2025 року у справі № 600/1873/24. Зазначеним правовим висновкам оскаржувані судові рішення відповідають в частині узагальненого правозастосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, а саме обов`язку суду закрити провадження у справі, якщо на час його відкриття існувало рішення суду, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. 

41. Водночас у справі № 640/7778/18 Верховний Суд дійшов висновку про нетотожність спорів, оскільки позови мали різне нормативно-правове підґрунтя, а саме заявлялися з приводу відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ухиленням від виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2013 року до 29 вересня 2015 року через ухилення від укладання трудового договору та відшкодування шкоди за період з 07 жовтня 2013 року до 29 вересня 2015 року у зв`язку з ухиленням відповідача від укладання з ним трудового договору. Суд констатував відмінність позовів внаслідок різних підстав завдання шкоди на відміну від спірних правовідносин, у яких шкода, завдана ДТП автомобілю позивача, підлягає відшкодуванню на підставі статті 1194 ЦК України і полягає у відшкодуванні різниці вартості автомобіля до та після ДТП за вирахуванням розміру страхового відшкодування.

42. У постанові від 06 лютого 2023 року у справі № 140/559/22 Верховний Суд, досліджуючи питання тотожності спорів, зазначив: «…інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.03.2018 по 09.07.2020 відповідно до вимог абзацу 6 статті 4, пункту 5 Порядку №1078, яке отримало своє остаточне вирішення в межах розгляду справи № 140/4023/21…». Зазначеному правовому висновку оскаржувані судові рішення не суперечать.

43. У постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 600/1873/24 Верховний Суд зазначив, що при визначенні тотожності справ суди повинні звертати увагу на усі доводи учасників справи, а також здійснювати ретельний аналіз підстав позову, досліджуючи кожну підставу, зокрема, з детальною характеристикою, а не обмежуватися загальним твердженням. Усі зазначені обставини належить оцінювати в їх сукупності, гарантуючи особам, які добросовісно реалізують своє право на судовий захист, ефективний доступ до правосуддя. При цьому, роз`яснив, що підставою позову можуть бути виключно юридичні факти, які породжують певні правові наслідки, а саме: виникнення, зміну та припинення правовідносин. Натомість фактичні обставини справи до підстав позову не відносяться, оскільки вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, що формують підставу позову.

44. Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що підставою пред`явленого позову стало право особи на відшкодування шкоди, завданої її автомобілю внаслідок ДТП, на підставі статті 1194 ЦК України. При цьому суди правильно зауважили, що доповнення позовних вимог новим письмовим доказом на підтвердження вартості відчуження автомобіля після ДТП та зменшення розміру відшкодування не спростовує тотожність підстави позову. Таким чином, зазначеному правовому висновку оскаржувані судові рішення не суперечать.

45. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

46. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

47. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновки судів першої та апеляційної інстанцій не спростували.

Щодо судових витрат

48. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

49. Оскільки Верховний Суд за результатами касаційного перегляду залишив оскаржувані судові рішення без змін, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає..

Судді: А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров