Справа №569/28488/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі - позивач), діючи через свого представника Паладич А.О., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором №573994262 від 01 лютого 2022 року в розмірі 24 435 грн 10 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28 січня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали Договір кредитної лінії №573994262 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу грошові кошти, натомість відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 
28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги №237 від 27 червня 2023 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 
02 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 від 02 травня 2024 року від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача.
З огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Договором №573994262 від 28 січня 2022 року становить 24 435 грн 10 коп., яка складається з: 4 991 грн 97 коп. заборгованості по тілу кредиту; 19 443 грн 13 коп. заборгованості по відсоткам, і яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року в розмірі 24 435 грн 10 коп.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2026 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 лютого 2026 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
26 червня 2026 року представник відповідача Соломон О.М. подала відзив на позовну заяву, в якому відмовити в задоволенні позову.
У відзиві вказала, що відповідач визнає суму тіла кредиту в розмірі 4 991 грн 97 коп. та зобов`язується сплатити повністю. 
Щодо нарахування заборгованості за відсотками, то відповідач з 03 червня 2022 року, на підставі Указу Президента України про загальну мобілізацію № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, є військовослужбовцем ЗСУ. Станом на день подання цього відзиву відповідач перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . 
Позовна заява не відображає відомостей про те, що відповідач є військовослужбовцем ЗСУ за призовом під час мобілізації, хоча відповідач неодноразово повідомляв таку інформацію стороні позивача. Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їхнього призову не нараховуються відсотки за користування кредитом, пеня та штрафи за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями усіх форм власності, а також фізичними особами. Військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом України. Вказана норма закону є імперативною та звільняє військовослужбовця від сплати будь-яких нарахованих відсотків, комісій та штрафних санкцій з моменту набуття статусу військовослужбовця і до дня демобілізації (або закінчення особливого періоду).
У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві та в окремо поданому клопотанні представник позивача ОСОБА_2 просила розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.
Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 13 липня 2026 року представник відповідача Соломон О.М. подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за відсутністю сторони відповідача.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 28 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №573994262.
Відповідно до п. 1.1 Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 грн до 50 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Веокард» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». 
Відповідно до п. 1.2. Договору сума кредитного ліміту, вказана в п. 1.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Відповідно до п. 1.3. Договору кредит надається позичальнику в сумі встановленого кредитного ліміту повністю або частинами (траншами), з відкладною обставиною, якою є момент проведення кожної авторизованої операції з використанням платіжної картки. Кожен транш, наданий згідно з Договором, є еквівалентний сумі авторизованої операції, здійсненої позичальником в рамках цього Договору.
Відповідно до п. 1.4. Договору позичальник в будь-який час, протягом всього строку дії Договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом проведення нових авторизованих операцій, а також повернути кредит повністю або частково. Повернення кредиту в повному обсязі не позбавляє права позичальника отримати нові транші, протягом строку дії Договору.
Відповідно до п. 1.5. Договору загальна сума кредиту за цим Договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії Договору, передбаченого п. 1.7. Договору.
Відповідно до п. 1.6. Договору позичальник має право користуватися кредитом від дати фактичного отримання суми кредиту за кожним траншем (за результатами здійснення першої авторизованої операції) та до закінчення строку дії Договору чи його дострокового розірвання.
Відповідно до п. 1.7. Договору Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 днів до закінчення строку дії Договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати Договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більш ніж три рази.
Відповідно до п. 1.9. Договору основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 5 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії Договору, в порядку передбаченому п. 1.7. Договору; дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п. 2.1.1.7 Договору.
Відповідно до п. 1.10. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику (здійснення першого та наступних траншів) та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, в наступних розмірах: або 730 % річних від суми наданого кредиту, що становить 2 % за кожен день користування кредитом (далі - базова процентна ставка); або 361,35 % річних від суми наданого кредиту, що становить 0,99 % за кожен день користування кредитом (далі - дисконтна процентна ставка), у разі якщо позичальником здійснено обов`язковий платіж за попередній місяць. На період від дати отримання першого траншу за Договором до останнього дня місяця в якому отриманий перший транш за Договором нарахування процентів здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 178,85 % річних від суми наданого кредиту, що становить 0,49 % за кожен день користування Кредитом.
Відповідно до п. 1.11. Договору не внесення позичальником обов`язкового платежу є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за базовою процентною ставкою з першого дня місяця в якому не здійснено обов`язкового платежу. У разі настання вищезазначеної відкладальної обставини застосування базової процентної ставки, правила нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються. З наступного дня після оплати всіх нарахованих на дату здійснення такого платежу процентів за користування кредитом та неустойки (у разі наявності), до відносин між сторонами знову застосовуються правила нараховування процентів за дисконтною процентною ставкою, відповідно до п. 1.10.2. Договору.
Відповідно до п. 1.15. Договору проценти за користування кредитом, в розмірі визначеному п. 1.10. Договору, нараховується на суму кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у позичальника, до моменту повного повернення суми наданого кредиту.
Згідно п. 2.1.1.5 Договору кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, був укладений Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі на дату підписання сторонами такого реєстру прав вимоги (п. 2.1. та п. 4.1. Договору).
31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, була укладена Додаткова угода №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої текст Договору викладено у новій редакції та строк дії договору продовжено до 31 грудня 2021 року.
Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в новій редакції, згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. 
Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в новій редакції, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному Додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. 
Згідно п. 5.3.3 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, в новій редакції, фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.
31 грудня 2021 року між ТОВ ««Манівео швидка фінансова допомога», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, була укладена Додаткова угода №27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої строк дії договору продовжено до 28 січня 2022 року.
31 грудня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, була укладена Додаткова угода №31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року.
31 грудня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як клієнтом, та ТОВ «Таліон Плюс», як фактором, була укладена Додаткова угода №32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно якої строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року.
Згідно Реєстру прав вимоги №237 від 27 червня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №573994262 від 28 січня 2022 року. 
02 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс», як клієнтом, та позивачем, як фактором, був укладений Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити (передати) фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги до цього Договору, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки встановлені цим Договором. 
Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №9599 від 02 травня 2024 року позивач здійснив оплату фінансування згідно Договору факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 від 02 травня 2024 року. 
Згідно Реєстру прав вимоги №1 від 02 травня 2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача по кредитному договору №573994262 від 28 січня 2022 року. 
Як слідує з розрахунку заборгованості по Кредитному договору №573994262 від 28 січня 2022 року, складеному ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на дату продажу 27 червня 2023 року, станом на 27 червня 2023 року заборгованість відповідача складала 24 435 грн 10 коп., з яких: 4 991 грн 97 коп. – заборгованість по тілу кредиту; 19 443 грн 13 коп. – заборгованість за процентами. 
Як слідує з розрахунку заборгованості по Кредитному договору №573994262 від 28 січня 2022 року, складеному ТОВ «Таліон Плюс», з 27 червня 2023 року по 02 травня 2024 року заборгованість відповідача складала 24 435 грн 10 коп., з яких: 4 991 грн 97 коп. – заборгованість по тілу кредиту; 19 443 грн 13 коп. – заборгованість за процентами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що 28 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №573994262. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання і повернення, розмір відсотків за користування кредитом.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання та переказало суму кредиту на картковий рахунок відповідача, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складає 24 435 грн 10 коп., з яких: 4 991 грн 97 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 443 грн 13 коп. сума заборгованості за відсотками. 
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набуло права грошової вимоги до відповідача по вказаному Договору кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року.
02 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем укладено Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24, за яким позивач набув права грошової вимоги до відповідача по вказаному Договору кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року.
За таких обставин, оскільки позивач уклавши 02 травня 2024 року з ТОВ «Таліон Плюс» Договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24 набув права грошової вимоги до відповідача по Договору кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року, відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за вказаним Договором.
Разом з тим суд не погоджується з розміром заборгованості, який вказаний позивачем, з огляду на таке.
Як слідує з розрахунку заборгованості по Кредитному договору №573994262 від 28 січня 2022 року, складеному ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість відповідача склала 24 435 грн 10 коп., з яких: 4 991 грн 97 коп. – заборгованість по тілу кредиту; 19 443 грн 13 коп. – заборгованість за процентами. 
При цьому, відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 03 червня 2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022 призваний у Збройні Сили України.
Відповідно до Довідки №331 від 24 квітня 2026 року ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 . 
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. 
Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15, від 11 грудня 2019 року у справі №521/7927/16-ц, від 14 травня 2021 року у справі №502/1438/18, від 24 лютого 2022 року у справі №591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі №336/512/18, від 18 січня 2023 року у справі №642/548/21.
Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.
Положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь-яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.
Таким чином, у період виконання умов Договору кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року, а саме з 03 червня 2022 року, а також станом на час розгляду справи, відповідач є військовослужбовцем та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у нього відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, починаючи з 03 червня 2022 року.
Відтак, заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за період з 28 січня 2022 року по 02 червня 2022 року, з огляду на розрахунок складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 02 червня 2022 року становить 477 грн 84 коп.
За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року в розмірі 5 469 грн 81 коп., з яких заборгованість за основною сумою боргу 4 991 грн 97 коп., заборгованість за відсотками 477 грн 84 коп.
Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 542 грн 26 коп. (5 469 грн 81 коп. х 2 422 грн 40 коп./24 435 грн 10 коп.).
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором кредитної лінії №573994262 від 28 січня 2022 року в розмірі 5 469 (п`ять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн 81 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати у розмірі 542 (п`ятсот сорок дві) грн 26 коп.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», місцезнаходження: вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повне судове рішення складено 13 липня 2026 року.

Суддя О.О. Першко