РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04.08.2026 | м. Івано-Франківськ | Справа № 909/795/26

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Малєєвої О. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу, у якій
позивач — ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПРИКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО",
відповідач — ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІВАНО-ФРАНКІВСЬК ТЕПЛОГЕНЕРАЦІЯ",
про стягнення 49 616,24 грн, з яких 38 700,00 грн — основна заборгованість з орендної плати за договором оренди транспортних засобів від 01.09.2025 № 2025/1578, 2 556,68 грн — інфляційні втрати, 751,74 грн — 3 % річних, 7 607,82 грн — пеня,
ухвалив таке рішення.
1. Предмет позову.
Предметом позову є вимога про стягнення 49 616,24 грн, з яких 38 700,00 грн — основна заборгованість з орендної плати за договором оренди транспортних засобів від 01.09.2025 № 2025/1578, 2 556,68 грн — інфляційні втрати, 751,74 грн — 3 % річних, 7 607,82 грн — пеня.
2. Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
2.1. Форма судочинства.
Згідно з ухвалою від 01.07.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа є малозначною (ст. 12, 247, ч. 5 ст. 252 ГПК України). 
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи не подали.
Суд також ухвалив здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в електронній формі.
2.2. Повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу. За приписами ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Ухвала про відкриття провадження у справі від 01.07.2026 була внесена до АСДС та доставлена до електронного кабінету відповідача 01.07.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, сформованою в автоматизованій системі документообігу суду. Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд цієї справи.
2.3. Подання заяв по суті справи.
Суд в ухвалі про відкриття провадження від 01.07.2026 встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову, — п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали. Ухвала вручена відповідачу 01.07.2026, тому строк для подання відзиву сплив 16.07.2026. Відповідач у встановлений строк відзив не подав.
А тому згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
3. Зміст заяв по суті справи.
3.1. Позовна заява від 29.06.2026.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання договору оренди транспортних засобів від 01.09.2025 № 2025/1578 позивач передав відповідачу в строкове платне користування транспортні засоби, проте відповідач у порушення умов договору не сплатив орендну плату за вересень — листопад 2025 року в загальній сумі 38 700,00 грн (по 12 900,00 грн за кожен місяць згідно з актами приймання-передачі наданих послуг від 30.09.2025 № 2025/2445, від 31.10.2025 № 2025/2695, від 30.11.2025 № 2025/2889).
У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач на підставі п. 4.2 договору нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 06.10.2025 по 29.06.2026 в сумі 7 607,82 грн, а на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України — інфляційні втрати за жовтень 2025 року — травень 2026 року в сумі 2 556,68 грн та 3 % річних за період з 06.10.2025 по 29.06.2026 в сумі 751,74 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 530, 610, 611, 625, 626, 629 ЦК України, ст. 173, 193, 222, 230, 231 ГК України.
3.2. Відзив на позовну заяву.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав, запереченнями проти позову суд не володіє.
4. Обставини справи, оцінка доказів.
Дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив таке.
4.1. 01.09.2025 АТ "Прикарпаттяобленерго" (орендодавець) і Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація" (далі — ТОВ "ІФТГ", орендар, відповідач) уклали договір № 2025/1578 оренди транспортних засобів (далі — Договір).
Умовами Договору сторони, зокрема, передбачили таке:
- орендодавець передає в строкове платне користування орендареві транспортні засоби, перелік яких вказується сторонами в акті приймання-передачі, що є невід`ємною частиною даного Договору, для їх використання орендарем за цільовим призначенням в господарській діяльності (п. 1.1);
- право орендаря на користування транспортними засобами виникає після підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі (п. 1.2);
- орендна плата за користування транспортними засобами та обладнанням становить 12 900,00 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот гривень 00 копійок), в т. ч. ПДВ, за один календарний місяць (п. 2.1);
- орендна плата сплачується орендарем щомісячно на розрахунковий рахунок орендодавця у 5-денний строк з дня пред`явлення рахунку (п. 2.2);
- орендар приймає на себе обов`язки, зокрема, прийняти від орендодавця транспортні засоби; своєчасно сплачувати орендодавцю плату за користування транспортними засобами та обладнанням (п. 3.3);
- орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення плати (п. 4.2);
- Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 30 листопада 2025 року (п. 6.1).
4.2. На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв транспортний засіб — легковий автомобіль SCODA RAPID 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартість оренди — 12 900,00 грн з ПДВ за місяць, що підтверджується актом приймання-передачі транспортних засобів від 01.09.2025, підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками.
4.3. Для оплати оренди позивач виставив відповідачу рахунки-фактури № 6500429126 від 30.09.2025, № 6500434115 від 31.10.2025, № 6500437232 від 30.11.2025, кожен на суму 12 900,00 грн з ПДВ.
Сторони підписали акти приймання-передачі наданих послуг: № 2025/2445 від 30.09.2025, № 2025/2695 від 31.10.2025 (згідно з рахунком-фактурою № 6500434115), № 2025/2889 від 30.11.2025 (згідно з рахунком-фактурою № 6500437232), кожен на суму 12 900,00 грн з ПДВ. В актах зазначено, що орендодавцем були виконані та орендарем прийняті послуги на підставі Договору; сторони претензій одна до одної не мають. Акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, без зауважень.
4.4. Відповідач орендну плату за вересень, жовтень та листопад 2025 року на суму 38 700,00 грн (12 900,00 грн х 3 місяці) в строки, визначені п. 2.2 Договору, не сплатив. Доказів оплати орендної плати повністю або частково відповідач не подав.
5. Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
5.1. Правова кваліфікація правовідносин сторін.
Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини з договору найму (оренди) транспортного засобу.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Згідно з ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Особливості найму транспортного засобу визначені параграфом 5 глави 58 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Згідно з ч. 1 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Сторони уклали Договір у письмовій формі; обидві сторони є юридичними особами, тому нотаріальне посвідчення договору не вимагалося (ч. 2 ст. 799 ЦК України).
5.2. Щодо посилань позивача на норми ГК України.
Господарський кодекс України втратив чинність 28.08.2025 відповідно до Закону України від 09.01.2025 № 4196-IX. Договір укладений 01.09.2025, тобто після втрати чинності ГК України, і спірні правовідносини виникли після цієї дати. Тому норми ГК України, на які посилається позивач (ст. 173, 193, 222, 230, 231), до спірних правовідносин не застосовуються; ці правовідносини регулюються ЦК України.
Водночас посилання позивача на норми, які не підлягають застосуванню, не є підставою для відмови в позові, оскільки суд самостійно здійснює правову кваліфікацію спірних правовідносин та застосовує ті норми права, які підлягають застосуванню (принцип jura novit curia; постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).
5.3. Щодо основної заборгованості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Суд встановив, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором — передав відповідачу транспортний засіб у користування (акт приймання-передачі від 01.09.2025), а відповідач узятий на себе обов`язок зі сплати орендної плати (п. 2.1, 2.2, 3.3 Договору) не виконав: орендну плату за рахунками-фактурами від 30.09.2025, 31.10.2025 та 30.11.2025 у 5-денний строк з дня їх пред`явлення (відповідно до 05.10.2025, до 05.11.2025 та до 05.12.2025) не сплатив.
Тому вимога про стягнення 38 700,00 грн основної заборгованості є обґрунтованою.
5.4. Щодо інфляційних втрат та 3% річних.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За сталою правовою позицією Верховного Суду щодо застосування ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання і виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації за користування утримуваними боржником коштами (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Суд перевірив розрахунок позивача. 3% річних нараховано за періоди з 06.10.2025 до 05.11.2025 (на 12 900,00 грн), з 06.11.2025 до 05.12.2025 (на 25 800,00 грн) та з 06.12.2025 до 29.06.2026 (на 38 700,00 грн) у загальному розмірі 751,74 грн. Розрахунок є арифметично правильним, здійснений у межах періодів прострочення.
Щодо порядку нарахування інфляційних втрат суд враховує висновки щодо застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України, викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19: сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця.
Прострочення виконання грошового зобов`язання за кожним із платежів виникло 6 числа відповідного місяця (06.10.2025, 06.11.2025, 06.12.2025), тобто в період з 1 до 15 числа включно, тому позивач правомірно включив до розрахунку індекси інфляції починаючи з місяця виникнення прострочення (з жовтня 2025 року – для боргу за вересень, з листопада 2025 року – для боргу за жовтень, з грудня 2025 року – для боргу за листопад) до травня 2026 року включно.
Суд перевірив розрахунок інфляційних втрат у загальному розмірі 2 556,68 грн і встановив, що він виконаний відповідно до наведеної правової позиції, у межах періодів прострочення та арифметично правильний. 
5.5. Щодо пені.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Розмір пені за прострочення виконання грошового зобов`язання не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").
У п. 4.2 Договору сторони погодили, що орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення плати.
Обмеження нарахування штрафних санкцій шістьма місяцями від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, яке було передбачене ч. 6 ст. 232 ГК України, до спірних правовідносин не застосовується, оскільки ГК України втратив чинність до укладення Договору (п. 5.1 цього рішення), а ЦК України аналогічного обмеження не містить.
Позивач нарахував пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ окремо за кожним простроченим платежем за загальний період з 06.10.2025 до 29.06.2026 у сумі 7 607,82 грн. Суд перевірив розрахунок пені і встановив, що він відповідає умовам п. 4.2 Договору, здійснений із застосуванням облікової ставки НБУ, що діяла у відповідні періоди прострочення, арифметично правильний та не перевищує суми, яку позивач вправі нарахувати. 
6. Висновки суду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю – стягнути з відповідача на користь позивача 49 616,24 грн, з яких 38 700,00 грн основного боргу, 2 556,68 грн інфляційних втрат, 751,74 грн 3% річних та 7 607,82 грн пені.
7. Судові витрати.
7.1. Склад та порядок розподілу судових витрат визначено главою 8 ГПК України. Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
7.2. При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.06.2026 № V69438/1.
При розподілі судових витрат суд враховує те, що позивач з цим позовом звернувся через підсистему "Електронний суд", а тому до сплати належав судовий збір у розмірі 2 662,40 грн – за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"), з урахуванням коефіцієнта 0,8 (ч. 3 ст. 4 цього Закону).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
При цьому позивач не позбавлений права в установленому порядку звернутись із клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору в розмірі 665,60 грн відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
7.3. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
В позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат у сумі 25 000,00 грн. Проте відповідно до ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України позивач не подав доказів таких витрат, як не подав і заяви про подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Тому суд не вирішує питання про їх розподіл.
Керуючись ст. 2, 86, 123, 129, 233, 236 – 238, 240, 241, 247 – 252, 253, 256, 257 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськ теплогенерація" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, буд. 34/4; ідентифікаційний код 43778591) на користь Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34; ідентифікаційний код 00131564, рахунок: IBAN НОМЕР_2 в Акціонерному банку "Південний", код банку 328209) 49 616,24 грн (сорок дев`ять тисяч шістсот шістнадцять гривень двадцять чотири копійки), з яких 38 700,00 грн основного боргу, 2 556,68 грн інфляційних втрат, 751,74 грн 3% річних, 7 607,82 грн пені, а також 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні сорок копійок) судового збору.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України).
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (ст. 256, 257 ГПК України).
Повне судове рішення складено 04.08.2026.
Суддя О. В. Малєєва